ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 р. 	Справа № 520/11919/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. (постановлену суддею Зоркіною Ю.В.)   по справі № 520/11919/21 за позовом                    ОСОБА_1  до                   Харківського національного медичного університету                           про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Харківського національного медичного університету, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Харківського національного медичного університету, яка полягає у відмові нарахувати та виплатити на її користь заборгованість по соціальній стипендії за період з 18.12.2010 р. по 30.09.2012 р.  та січень 2013 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по соціальній стипендії за період з 18.12.2010  р. по 30.09.2012  р. та січень 2013 року.
          Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. визнано не поважними причини пропуску строку звернення до суду, що викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, та позовну заяву повернуто позивачці. 
          Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р., та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження у справі № 520/11919/21.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивачкою строк звернення до суду пропущений з поважних причин. 
          Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
          Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку на звернення до суду з  цим  позовом, що викладені позивачкою у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, а матеріали позовної заяви не містять інших поважних причин пропуску строку звернення до суду.
          Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
          Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
          Згідно із  п.п. 1, 2 ч. 1  ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України,  справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір,  у якому хоча б однією зі сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
          Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України,  суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
          Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України,  юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
          Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
          Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
          Відповідно до  ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
          Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
          Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Харківського національного медичного університету, яка полягає у відмові нарахувати та виплатити на її користь заборгованість по соціальній стипендії, тобто, позов фактично стосується відшкодування позивачці невиплаченої стипендії.
Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах Харківський національний медичний університет не має, встановлених вимогами Кодексу адміністративного судочинства України, ознак суб`єкта владних повноважень, то вимоги позивачки пов`язані із захистом суб`єктивного майнового права та мають характер приватноправових відносин, які виникли між сторонами у справі як рівноправними учасниками.
Згідно із ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
          Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції передчасно зроблено висновок про повернення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, оскільки судом першої інстанції не з`ясовано чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
          Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
          Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що  апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Харківського  окружного адміністративного суду від 02.12.2021 р. скасуванню, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що  є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
          Керуючись ст. ст. 171, 243,  308,  322, 323, 325,  326,  328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021  р. по справі № 520/11919/21 - скасувати. 
Справу № 520/11919/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету  направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич