Справа № 307/2010/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2022                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Онуфрій Д. В. в інтересах ОСОБА_1 ,

                                                         в с т а н о в и в:

Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 29 травня 2021 року, о 00 год 25 хв, у с. Грушово, по вул. Зелена, Тячівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Онуфрій Д. В., вказує на те, що постанова суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, адже у матеріалах справи відсутні докази керування ним автомобілем. На думку апелянта, відеозапис з місця події є неналежним доказом у справі, оскільки не містить жодних фактичних даних, на підставі яких можна встановити наявність адміністративного правопорушення. Адвокат Онуфрій Д. В. стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення складений всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція) та інших нормативних документів, які регулюють порядок направлення водіїв на огляд з метою визначення стану сп`яніння. На думку апелянта, у протоколі відсутні відомості щодо ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 та не зазначено, на підставі чого працівник поліції встановив, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані. Окрім цього поліцейські, всупереч Інструкції та Порядку, не направили водія ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідного направлення. Не містять матеріали справи, у тому числі і жодних відомостей, які підтверджують факт відсторонення водія від керування транспортним засобом. На переконання апелянта, пояснення свідків події також не можуть братися до уваги, позаяк ці особи є працівниками поліції. Адвокат Онуфрій Д. В. просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсунуті особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Онуфрія Д. В., які були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS - повідомлення від 24.05.2022. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що судовий розгляд вже відкладався: 04.11.2021(а. с. 40), 23.05.2022 (а. с. 42) - за клопотаннями адвоката Онуфрія Д. В., і що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження,що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків розгляду справи. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Онуфрія Д. В., апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як зазначено у ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема такими.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №235841, 29 травня 2021 року, о 00 год 25 хв, у с. Грушово, по вул. Зелена, Тячівського району, Закарпатської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані у протоколі обставини підтверджуються рапортом старшого лейтенанта поліції Цонинця І. В. (а. с. 2), копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №926318 (а. с. 3), відеозаписом, який міститься на DVD- диску (а. с. 4).

Так, з відеоматеріалу убачається, що при спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у працівників поліції виникли сумніви щодо його тверезості, на пропозицію поліцейських пройти освідування у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 категорично відмовився.

Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Цонинець І. В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, до початку розгляду справи у місцевому суді ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Онуфрій Д. В. не надали жодного доказу, який може свідчити про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, що дає підстави для висновку про те, що апелянт погодився із законністю дій працівника поліції.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.

Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.
Так, пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 ПДР з огляду на таке. 

Дослідивши сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд констатує, що сумнівів в обґрунтованості та правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення немає. Так, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та згідно зі ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі, апеляційний суд вважає, що й іншими матеріалами беззаперечно підтверджується той факт, що водій ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відмовившись на пропозицію поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом також береться до уваги те, що п. 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, зобов`язаний на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. 

Доводи адвоката Онуфрія Д. В. про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, що нібито підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції визнає такими, що не заслуговують на увагу. Так, дослідивши докази, на підставі яких місцевий суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку, що сумнівів у тому, що за кермом автомобіля перебувала інша особа, а не ОСОБА_1 не виникає. Так, з постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №926318 убачається, що на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять гривень) за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. У матеріалах справи містяться відомості про те, що ці обставини апелянтом оспорювались, і що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2021 року, постанову скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вищезазначеному судовому рішенні жодним чином не спростовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що має значення для кваліфікації його дій за диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими висновки місцевого суду щодо того, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння. Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку освідування у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що факт керуванням транспортним засобом ОСОБА_1 у вказані у протоколі про адміністративне правопорушення час та місці не оспорюється.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що відеозапис з місця події є неналежним доказом у справі, оскільки він не містить жодних фактичних даних, на підставі яких можна встановити наявність адміністративного правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис допустимим доказом у справі, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. Так, з відеозапису, який був досліджений судом апеляційної інстанції, вбачається, що після того, як водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, останні виявили в нього ознаки, які давали підстави підозрювати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому запропонували водію пройти освідування у закладі охорони здоров`я, на що останній відповів відмовою. При цьому, у матеріалах справи немає інших доказів про те, що на відеозаписі імовірно зображений не ОСОБА_1 , а інша особа.

Разом з тим, жодних підстав вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за порушення ним п. 2.5 ПДР, є неналежним доказом, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та приписам Інструкції, апеляційний суд не вбачає. 

Апеляційний суд вважає ці твердження безпідставними, позаяк під час розгляду апеляційної скарги не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, яка чітко регламентує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Апеляційний суд визнає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам вищевказаної статті. Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що будь – яких зауважень, скарг чи пояснень з приводу змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловлював під час його складання.

Що стосується доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи направлення для огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо доводів апелянта відносно того, що пояснення свідків не слід брати до уваги, позаяк ці особи є працівниками поліції, такі апеляційним судом розцінюються критично, адже свідок ОСОБА_2 , який працює поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області надав пояснення з приводу вказаної події у суді першої інстанції. Так, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України про завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, поліцейський ОСОБА_2 , який склав протокол про адміністративне правопорушення, підтвердив обставини, викладені у протоколі. Також свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що особа на DVD-диску є саме водій ОСОБА_1 . Апеляційний суд вважає, що пояснення свідка, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, адже вони відібрані у встановленому законом порядку, сумнівів у достовірності та об`єктивності цих пояснень апеляційний суд на вбачає. 

Із цих підстав, як такі, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про відсторонення водія від керування автомобілем. Апеляційний суд вказані твердження відхиляє, оскільки вони жодним чином не впливають на правильність та обґрунтованість висновків місцевого суду про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33 -35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Крім того, беручи до уваги те, що участі у розгляді справи місцевим судом ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Онуфрій Д. В. не брали, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а також те, що на розгляд апеляційної скарги вказані особи також не з`явились, - вони позбавили себе можливості надати будь-які докази у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростуванні висновків місцевого суду.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Онуфрій Д. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Онуфрій Д. В. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН