ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 листопада 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4128/21
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/982/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Скрипки А.А., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2022 року (рішення складено 29.06.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на свою користь 192 500 грн безпідставно набутих грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.  
Позов обґрунтовував тим, що в період з 03 по 12 березня 2019 року він на картковий рахунок відповідача перерахував грошові кошти на загальну суму 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 – 3500,00 грн, 08.03.2019 – 54 000,00 грн, 11.03.2019 року – 54 000,00 грн, 12.03.2019 року – 81 000,00 грн. При цьому жодних договорів із відповідачем не укладав. 30.03.2021 та 14.04.2021 він звертався до відповідача з вимогами про повернення безпідставно набутих ним грошових коштів, що були перераховані на картковий рахунок у березні 2019 року з його карткового рахунку, проте його вимоги станом на час звернення до суду з цим позовом залишилися без задоволення, грошові кошти відповідач не повернув. Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, а кошти отримані відповідачем безпідставно, набуті ним без наявності правової підстави, то їх може бути витребувано як безпідставне збагачення

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2022 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнивши їх в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його постановленні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що будь-яких договорів між сторонами ніколи не укладалося, будівельні роботи не виконувались та розрахунки за виконані роботи через відповідача не проводились.
Заявник зазначає, що рішення у справі ухвалене за відсутності належних, достатніх доказів як наявності передбачених законом підстав для отримання відповідачем від позивача коштів, так і доказів подальшої передачі відповідачем вказаних коштів іншій особі.
Наголошує на тому, що відповідач безпідставно збагатився за його рахунок, що неможливо усунути за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки таке збагачення відбулося поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Відповідач указує, що з позивачем вони знайомі з 2012 року. У березні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішили будувати літню терасу у м. Києві на території пляжу «Африка» в Оболонському районі міста Києва. Так як позивач знаходився за кордоном на відпочинку, а розрахуватися за матеріали та роботи необхідно було у м. Києві, останній перераховував кошти на його банківську карту. Кошти повністю та безпосередньо ОСОБА_2 передавав ОСОБА_4 , які він використовував для оплати будівельних матеріалів та робіт.   
Уважає вимогу позивача про стягнення з нього коштів на підставі ст. 1212 ЦК України такою, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали даної справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення коштів з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач є набувачем спірних коштів та що він збагатився за рахунок позивача як потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 кошти, зокрема, у період з 03 по 12 березня 2019 року – на загальну суму 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 – 3500,00 грн, 08.03.2019 – 54 000,00 грн, 11.03.2019 року – 54 000,00 грн, 12.03.2019 року – 81 000,00 грн, що підтверджується випискою з АТ КБ «ПриватБанк» по витратам по картці/рахунку за період 03.03.2019-12.03.2019 (а.с. 4-7).
30.03.2021 та 14.04.2021 ОСОБА_1 направляв претензії-вимоги щодо повернення коштів усумі 192 500 грн відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 8,9).
У матеріалах справи наявні фотокартки та роздруківка з додатку «Вайбер»,  компакт-диск з аудіозаписами розмов, які підтверджуються спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 35-37,38-51, 58).

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі,у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності,інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно з ч.1 ст.202, ч.ч1, 2 ст. 205, ч.1 ст.207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
З наведених норм вбачається, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.
У разі, якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Такі висновки щодо предмету регулювання положень глави 83 ЦК України викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин підлягають врахуванню судом.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії виписки по витратам по картці за період з 03 по 12 березня 2019 року ОСОБА_1   з карткового рахунку було перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 192 500,00 грн, а саме: 03.03.2019 – 3500,00 грн, 08.03.2019 – 54 000,00 грн, 11.03.2019 року – 54 000,00 грн, 12.03.2019 року – 81 000,00 грн.
Як зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 вказані кошти ним було перераховано на картковий рахунок НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , без наявної правової підстави, а тому їх може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.
З пояснень відповідача в суді першої інстанції слідує, що вказані кошти ОСОБА_2 отримав від позивача на свій картковий рахунок для подальшої передачі їхньому спільному знайомому ОСОБА_4 , з яким у позивача була домовленість щодо будівництва літнього майданчика кафе в м. Києві.
На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано роздруківку переписок у додатку «Вайбер» між сторонами у справі, аудіозапис розмов (два файли «Батрак», «Раміз»).
Так, районний суд зазначив, що набувачем (володільцем) переданих позивачем спірних грошових коштів є не відповідач, а інша особа (Раміз), і цільове призначення вказаних грошових коштів – на виконання досягнутих між останніми певних домовленостей. 
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду, стосовно наявності договірних зобов`язальних відносин між сторонами, в силу яких і здійснювалися спірні перерахування коштів і таке підтверджено як поведінкою сторін, які тривалий час не пред`являли будь-яких претензій один до одного, так і наведеними належними доказами у справі, що відповідно виключає можливість вважати, що грошові кошти відповідачем набуто безпідставно без відповідної правової підстави.
Колегія суддів виходить з відсутності підстав вважати наявність незаконного збагачення ОСОБА_2 за рахунок  ОСОБА_1 , оскільки це відповідає принципу сonventio facit (vincit) legem» - угода створює право (тобто закон зобов`язує сторони виконувати те, про що вони домовилися).
У цьому випадку право відповідача володіти спірними коштами з огляду на те, що сторони, а саме ОСОБА_1 та відповідач  ОСОБА_2 були між собою знайомі, між ними існували відносини, пов`язані з необхідністю здійснення грошових переказів, для передачі вказаних коштів іншій особі, з якою у позивача були певні домовленості.
Отже, неодноразове перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача кількома платежами з визначенням його імені, свідчать про добровільність, системність таких дій та їх цілеспрямований характер, що обумовлено характером особистісних стосунків, які склались між позивачем та відповідачем. Зазначене також підтверджується перепискою та аудіозаписом розмов між сторонами стосовно домовленості з іншою особою про надання певних послуг, а тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставне збагачення відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Враховуючи, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту порушення його права шляхом безпідставного набуття без достатньої правової підстави відповідачем за його рахунок грошових коштів, відсутні підстави для застосування до вказаних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно встановив, що між сторонами мали місце договірні відносини, не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи свідчать про зворотнє. 
Сама по собі відсутність письмової форми договору між сторонами не свідчить про безпідставність отримання відповідачем грошових коштів.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що грошові кошти не можна визнати як безпідставно набуте майно, а питання виконання чи невиконання домовленості між сторонами не входить до предмету розгляду даної справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки районного суду, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2022 року  - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2022 року  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                        О.Є. Мамонова

Судді:                                                                                  А.А. Скрипка
     
                                                                                          Н.В. Шитченко