КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 760/15508/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2589/2022	Головуючий у суді першої інстанції - Букіна О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
01 грудня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                              Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від           09 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України в особі Комісії з ліквідації, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа: офіс Генерального прокурора про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національної академії прокуратури України (далі - НАПУ) в особі Комісії з ліквідації, Тренінгового центру прокурорів України (далі - ТЦПУ), третя особа: офіс Генерального прокурора, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії НАПУ від 02.06.2020 № 232-к про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ; поновити на посаді викладача відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ або на рівнозначній посаді в ТЦПУ (у разі проведення державної реєстрації припинення НАПУ шляхом ліквідації); стягнути з НАПУ або її правонаступника ТЦПУ на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.06.2020 до дня поновлення на роботі.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона має тривалий стаж роботи у НАПУ, а саме працювала викладачем відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ. 19.09.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що передбачає створення на базі НАПУ ТЦПУ (п. 25 розділ ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення»). Цим законом слова «Національна академія прокуратури України» у тексті Закону України «Про прокуратуру» замінено словами «Тренінговий центр прокурорів України». Згідно нової редакції ст. 80 Закону України «Про прокуратуру» ТЦПУ є державною установою, що здійснює підвищення кваліфікації прокурорів та функціонує при Офісі Генерального прокурора. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про прокуратуру» та Статутів ТЦПУ кандидат на посаду прокурора проходить протягом одного року спеціальну підготовку в ТЦПУ з метою отримання знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення правил прокурорської етики. Аналіз положення ст. 80 Закону України «Про прокуратуру» (у новій редакції), Статуту НАПУ, затвердженого Радою прокурорів України 01.11.2017 і Статутів ТЦПУ (у редакції згідно з наказами Генерального прокурора від 05.03.2020 № 130 та від 29.05.2020 № 243), вказує, що обидві установи мають однакові основні функції і завдання: підвищення кваліфікації прокурорів та здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора. Попри те, що ТЦПУ з огляду на свій правовий статус, основні функції і завдання, є по суті правонаступником НАПУ, Офіс Генерального прокурора як головний розпорядник бюджетних коштів, що виділяються на підготовку та підвищення кваліфікації кадрів прокуратури, виступив ініціатором саме ліквідації НАПУ, а не її реорганізації. 
Наказом голови Ліквідаційної комісії Національної НАПУ від 02.06.2020   № 232-к її звільнено з посади викладача відділу підготовки прокурорів з представництва інтересів держави у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ з 17.06.2020 у зв`язку із ліквідацією НАПУ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до інформації з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТЦПУ зареєстровано 10.03.2020 як окрему юридичну особу, а НАПУ перебуває у стані припинення. ТЦПУ знаходиться за адресою та користується засобами зв`язку НАПУ, яка припиняється, змінилися лише назва установи, яка надає освітні, бібліотечні і видавничі послуги. Наказ Генерального прокурора від 11.06.2020 № 50б «Про організацію приймання-передачі майна» засвідчує, що все майно НАПУ, майнові права переходять до ТЦПУ, що є однією з ознак реорганізації. Часткове правонаступництво у майнових правах і обов`язках засвідчує неправомірність ліквідації НАПУ. Зважаючи на те, що за всіма правовими ознаками НАПУ було реорганізовано, а не ліквідовано, вважає, що відповідач порушив установлений законом порядок її звільнення - не виконав належним чином обов`язок щодо її подальшого працевлаштування, не встановив факту неможливості переведення її на іншу роботу до реорганізованої установи згідно вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Наведене свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 40 КЗпП України відповідно до якої звільнення працівника з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, допускається лише при неможливості перевести працівника на іншу роботу. Відтак, вважає своє звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 02.06.2020 № 232-к незаконним. Нехтуючи вимоги закону, під ліквідацією установи провів її реорганізацію, що підтверджується документами про правонаступництво новоствореної установи, відповідач проігнорував законодавство про працю й порушив права позивача як працівника, звільнивши її з порушенням вимог законодавства (т. 1 а.с. 1-16).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.06.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до НАПУ в особі Комісії з ліквідації, ТЦПУ, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (т. 2 а.с. 240-253).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що для з`ясування відносин правонаступництва НАПУ і ТЦПУ суд мав би проаналізувати та застосувати Закон України «Про прокуратуру», з норм якого випливає таке правонаступництво, однак цього зроблено не було.
Суд зробив неправильний висновок, посилаючись на дані витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що основним видом діяльності НАПУ є вища освіта (КВЕД 85.42). Суд не взяв до уваги те, що з 01.11.2017 НАПУ функціонує як установа із спеціальним статусом. При цьому суд мав можливість у цьому переконатись, аналізуючи Статут НАПУ, затверджений рішенням Ради прокурорів України від 01.11.2017 № 19 - доданий до позовної заяви. Відповідно до ст. 80 Закону України «Про прокуратуру» на установу із спеціальним статусом не поширюється Закон України «Про вищу освіту». До того ж у відповідях на відзиви відповідачів, поясненнях позивача надавалась інформація про постанову КМУ № 329 від 28.03.2011 з внесеними змінами постановою КМУ № 264 від 06.04.2016, яка регулювала питання матеріального забезпечення працівників НАПУ, обчислення стажу роботи для щомісячної надбавки за вислугу років, а отже є доказом того, що на працівників не поширювались освітянські норми про оплату праці і гарантії науково-педагогічних працівників. Науково-викладацький склад НАПУ не відносився до науково-педагогічних працівників.
Висновок суду про те, що засновник юридичної особи публічного права уповноважений на її ліквідацію без припису про такі повноваження, неправильний.
Також, суд не дослідив який орган створив/реорганізував НАПУ як спецустанову.
Крім того, створення ТЦПУ у березні 2020 відбулося без передачі майна від Академії, але на її майновій базі ще до попередження працівників ліквідованої установи про вивільнення, що також свідчить про її фактичну реорганізацію, а не ліквідацію.
Суд зробив неправильний висновок щодо недоведення тотожності (аналогічності) ТЦПУ НАПУ, а також відсутності відповідних доказів у матеріалах справи (т. 2 а.с. 261-295).
30.09.2021 Офісом генерального прокурора подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства. Суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до даних правовідносин матеріали судової практики судів адміністративної юрисдикції з питань реорганізації державних органів, суб`єктів владних повноважень. Наведені позивачем аргументи безпідставно використовують обставини, які враховуються судами при розгляді спорів про проходження публічної служби в органах державної влади та місцевого самоуправління. а отже, ті обставини не є подібними до обставин даної справи.
Окрім того, Окружний адміністративний суд м. Києва прийняв рішення від 11.02.2021 у справі № 640/7234/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказів Офісу Генерального прокурора від 05.03.2020 № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», 130 «Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України»,        № 131 «Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів України». 
Окружний адміністративний суд м. Києва, зокрема, встановив, що рішення про ліквідацію НАПУ, прийняте Кабінетом Міністрів України, є правомірним; доводи позивача стосовно того, що у Генерального прокурора були відсутні повноваження щодо ліквідації НАПУ та розпорядження її майном, є безпідставними і спростовуються наведеними нормативно-правовими актами.
06.10.2021 ТЦПУ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що ОСОБА_1 не спростовує факт належного виконання щодо неї всіх заходів, встановлених процедурою звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства і передбачених ст. 111 ЦКУкраїни, ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки», ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення».
Доводи про порушення її прав стосуються виключно незаконності прийнятого Кабінетом Міністрів України рішення про ліквідацію (п.1-9 апеляційної скарги) і необхідності, на її думку, проведення реорганізації, яка в даному разі не відбулась.
18.10.2021 НАПУ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому містяться висновки щодо необґрунтованості апеляційної скарги та зазначено, що позивачка помилково розуміє компетенцію Кабінету Міністрів України та Офісу Генерального прокурора у сфері управління об`єктами державної власності; не врахувала того, що передача державного майна від однієї державної установи до іншої державної установи не може свідчити про наявність ознак правонаступництва; дійшла безпідставного висновку про те, що ТЦПУ та НАПУ мають однакові основні функції і завдання, а позивачка може виконувати ту саму роботу у новоствореній державній установі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У частині 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
За змістом частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. 
За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 було звільнено в зв`язку з ліквідацією НАПУ. Заперечуючи проти законності звільнення, позивачка посилалася на те, що насправді мала місце не ліквідація вказаної юридичної особи, а її реорганізація в ТЦПУ.
Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
У статті 59 ГК України передбачено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.
Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2002 № 1582 «Про утворення Академії прокуратури України» утворено Академію прокуратури України при Генеральній прокуратурі України. Міністерству освіти і науки доручено здійснити заходи, пов`язані з утворенням Академії.
Указом Президента України від 25.10.2007 № 1013/2007 «Про надання Академії прокуратури України статусу національної», ураховуючи загальнодержавне і міжнародне визнання результатів діяльності Академії прокуратури України та її вагомий внесок у розвиток національної освіти і юридичної науки, надано Академії прокуратури України статус національної і надалі іменувати її - Національна академія прокуратури України.
Рішенням Ради прокурорів України від 01.11.2017 № 19 затверджено Статут НАПУ у новій редакції.
Відповідно до п. 1.11 Статуту НАПУ визначено, що до основних завдань НАПУ було віднесено: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора; підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі військових прокурорів; організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності; взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними для організації науково-методичного забезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців прокуратури; сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
Основним видом діяльності Академії є вища освіта (КВЕД 85.42-основний), що підтверджується даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з п.п. 1.13, 3.1. Статуту виконання завдань Академії забезпечується працівниками Академії. До працівників Академії належать керівництво Академії, науково-викладацький склад та обслуговуючий персонал.
Відповідно до розділу 9 Статуту припинення діяльності Академії відбувається шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації в порядку, встановленому законодавством України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» НАПУ ліквідовано; взято до відома, що ТЦПУ створюється на базі НАПУ, що ліквідується.
05.03.2020 Генеральним прокурором Рябошапкою Р.Г. прийнято наказ        № 129 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», яким, відповідно до ст.ст. 104, 105, 110, 111 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 25 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 175 від 03.03.2020, припинено НАПУ (код згідно з ЄДРПОУ 26297233) шляхом ліквідації; утворено комісію з ліквідації НАПУ; установлено, що відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України з моменту призначення комісії з ліквідації до неї переходять повноваження щодо управління справами, повноваження Толочка О.М. - ректора НАПУ, припиняються.
10.04.2020 ОСОБА_1 попереджена НАПУ про наступне вивільнення із займаної посади з 17.06.2020 на підставі ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Академії.
Наказом голови Ліквідаційної комісії НАПУ від 02.06.2020 № 237-к    ОСОБА_1 звільнена з посади з 17.06.2020 у зв`язку із ліквідацією НАПУ на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Здійснивши належну оцінку наявних у матеріалах справи доказів та встановивши, що на ТЦПУ покладено інші функції і завдання, ніж ті, що були покладені на НАПУ, зокрема, на відміну від Академії Тренінговий центр не є вищим навчальним закладом, і у штаті цієї установи відсутні науково-педагогічні працівники, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ТЦПУ не є правонаступником прав і обов`язків НАПУ.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 в справі № 761/22112/20, від 19.10.2021 в справі № 752/13686/20, від 21.10.2021 в справі № 761/22290/20, від 01.12.2021 в справі № 754/9036/20.
Враховуючи вищезазначені обставини та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТЦПУ, НАПУ в особі Ліквідаційної комісії, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи позивача про те, що ТЦПУ є фактичним правонаступником НАПУ не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.
Посилання ОСОБА_1 на наявність порушень трудового законодавства при її звільненні фактично зводяться до правових наслідків реорганізації, які, в свою чергу, було досліджено судом першої інстанції та надано відповідну оцінку.
Як вбачається з матеріалів справи, Ліквідаційна комісія НАПУ дотрималась законності процедури звільнення ОСОБА_1 відповідно до ст.49-2 КЗпП України, зокрема, вчинила наступні дії з вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією - надала первинній профспілкової організації інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися та про терміни проведення звільнень (копія листа вих. № 13/281 від 16.03.2020); за два місяці до запланованих звільнень подала до Державної служби зайнятості звіт про заплановане вивільнення працівників за формою звітності № 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; 10.04.2020 здійснила попередження ОСОБА_1 про її вивільнення з 17.06.2020 на підставі ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Академії. ОСОБА_1 не спростовувала вказаних обставин.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України вжиття заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору не є обов`язком роботодавця.
Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що судом не було враховано висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові від 13.06.2019 у справі № 303/7219/16, від 27.06.2018 у справі № 344/7932/16-ц та від 06.05.2020 у справі № 302/854/17, оскільки вказані постанови були ухвалені за інших обставин. Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом апеляційного перегляду, та не свідчить про різне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та постановив правильне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, судапеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії прокуратури України в особі Комісії з ліквідації, Тренінгового центру прокурорів України, третя особа: офіс Генерального прокурора про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       О.Ф. Лапчевська