ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 жовтня 2022 року           справа №200/8186/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р. у справі № 200/8186/21 (головуючий І інстанції  Загацька Т.В., повний текст вигогтовлено 29.10.2021) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди, - 

                                                              У С Т А Н О В И В: 

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, код ЄДРПОУ 42172734) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що на її думку, її звільнення з посади є протиправним та таким, що проведено з порушеннями вимог законодавства. Вважає, що при звільненні не враховано її переважне право на працевлаштування, оскільки на час звільнення вона перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначає, що звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Оскільки правонаступником Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у зв`язку з тим, що відбулося приєднання територіального органу Пенсійного фонду до Головного управління Пенсійної о фонду України в Донецькій області в якості структурного підрозділу. Скорочення чисельності державних службовців в Головному управлінні не відбулося, а навпаки, оголошено про конкурс на заміщення вакантних посад, про що містяться повідомлення на його сайті в мережі Інтернет. Крім того, жодного документа про відмову від запропонованої посади 14.04.2021 вона не підписувала, а лише 16.04.2021 начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області була попереджена про наступне вивільнення, при цьому не погодилася з проходженням конкурсного відбору на запропоновану посаду. Будь-яких інших пропозицій рівнозначної або нижчої посади державної служби відповідно до її кваліфікації у цьому державному органі їй не пропонували, при цьому такі посади державної служби у цьому державному органі без проходження конкурсного відбору мали місце. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р. у справі № 200/8186/21 у задоволенні позову – відмовлено.  
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2021 року по момент фактичного поновлення на посаді та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а також є державою гарантією, розрахунок якого повинен бути проведений з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку та стягнення моральної шкоди.                                                                                          
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (стаття 1).                     
Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №      2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.                                         
Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.                                                                                                     
22 травня 2022 року Верховною Радою прийнято Закон України “Про затвердження Указу Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 22.05.2022 № 2263-ІХ, яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, — до 23 серпня 2022 року.                                                                                 
Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 строком на 90 діб.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.           
18 жовтня 2022 року на електронну адресу суду позивачем надіслано заяву про розгляд справи за її відсутності.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.                                                                                                                         
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.             
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має стаж роботи на державній службі понад 13 років; перебувала на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу.
Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31.08.2018 №03-ОС ОСОБА_1 з 01.06.2018 призначено на рівнозначну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу за переведенням з Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (том 1 а.с.18).
Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 23.04.2021 №6-СОЦ позивачу надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 27.04.2021 по 26.04.2022 (том 1 а.с.17). 
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №925 “Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України” вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за  переліком  згідно з додатком.
До вказаного Переліку внесений відповідач - Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.
Наказом Пенсійного фонду України від 02.11.2020 №115 “Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України від 09.10.2020 №925” делеговані повноваження керівника державної служби з питань управління персоналом щодо попередження про звільнення державних службовців, які займають посади начальників, їх заступників (у тому числі перших заступників) управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №925 “Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України”, зокрема Донецької області начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_2 (п. 1 Наказу) (том 1 а.с. 37).
Пунктом 2 вказаного наказу начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано:
- прийняти рішення про утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №925 “Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України” (далі – управління), в тому числі про призначення голів цих комісій, визначити порядок і строк заявлення кредиторами вимог; 
- забезпечити дотримання вимог Закону України “Про державну службу” та Кодексу законів про працю України при здійснені заходів з реорганізації управлінь;
- запропонувати роботу в головних управліннях Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях відповідно керівникам управлінь та їх заступникам (у тому числі першим заступникам); 
- забезпечити у порядку, визначеному законодавством, документування дій, передбачених цим наказом; 
- здійснювати контроль за станом реорганізації управлінь, надавати методичну допомогу, вживати організаційних заходів щодо вивільнення та призначення працівників; 
- забезпечити в установленому законом порядку внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо припинення управлінь.
Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10.11.2020 №342 (з наступними змінами) затверджений план заходів з проведення реорганізації (додаток № 1 до цього наказу) (том 1 а.с. 39-46).
Також вказаним органом складено список працівників, які підлягають попередженню про наступне вивільнення (додатком №2 до наказу від 10.11.2020 №342). До вказаного списку внесена позивача.
10.11.2020 позивач попереджений про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, що підтверджується особистим підписом позивача (том 1 а.с.51).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста-юрисконсульта відділу представництва інтересів в суді відповідно до штатного розпису вказаного Головного управління за умови проходження конкурсного відбору.
16.04.2021 від пропозиції Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про проходження конкурсного відбору на вказану посаду позивач відмовилася (том 1 а.с.20).
Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31.05.2021 №54-О “Про звільнення” на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 №925 “Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України”, на підставі наказу Пенсійного фонду України від 02.11.2020 №115 “Про заходи у зв`язку із реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України”, наказу Головного управління Пенсійного фонду України від 14.05.2021 №445 “Про внесення змін до наказу Головною управління від 06.11.2020 №1663”, наказу Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.05.2021 №172 “Про внесення змін до наказу від 10.11.2020 №342” припинено державну службу та звільнено, зокрема ОСОБА_1 31.05.2021 з посади головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу у зв`язку з реорганізацією відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України та п.1 ч.1 ст.87 Закону України “Про державну службу”.
Підставою для прийняття вказаного наказу зазначена відмова від запропонованої посади від 14.04.2021 (том 1 а.с.21).
Під час розгляду справи наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.09.2021 №60-О “Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ” скасовано п.13.1 та п.13.2 наказу від 31.05.2021 №54-О “Про звільнення” та поновлено ОСОБА_1 з 01.06.2021 на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу з попередніми умовами праці з перебуванням у відпустці для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку по 26.04.2022 або фактичного виходу з відпустки (том 1 а.с.238).
Вказаний наказ було направлено на адресу позивача разом з пропозицією рівнозначних посад в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.09.2021 з додатком, для ознайомлення та обов`язкового повернення другого екземпляру (том 1 а.с. 239-242).
Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.09.2021 №61-О “Про звільнення ОСОБА_1 ” припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу 22.09.2021 за ініціативою державного службовця у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, згідно з ч.3 ст.86 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ “Про державну службу”.
Підставою для прийняття вказаного наказу зазначена заява ОСОБА_1 від 22.09.2021 (том 1 а.с.13).
Судом встановлено, що станом на час розгляду справи Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перебуває в стані припинення і з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще не виключено (код ЄДРПОУ 42172734).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.09.2021 №60-О “Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ” скасовано п.13.1 та п.13.2 наказу від 31.05.2021 №54-О “Про звільнення” та поновлено ОСОБА_1 з 01.06.2021 на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу з попередніми умовами праці з перебуванням у відпустці для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку по 26.04.2022 або фактичного виходу з відпустки.
Відповідно до ч.ч.1  та 2 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України  "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушеним прогулом відповідно до трудового законодавства вважається час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.
Наказом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.04.2021 №6-СОЦ позивачу надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 27.04.2021 по 26.04.2022 (том 1 а.с.17). 
Таким чином,  станом на день звільнення та поновлення на посаді позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.
Згідно ст.18 Закону України “Про відпустки” після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до трудового законодавства відпустка по догляду за дитиною надається без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку.
Оскільки суд не вирішував спір про поновлення позивача на роботі, позивач по день поновлення на посаді перебувала у відпустці по догляду за дитиною, не здійснювала своїх функціональних обов`язків, що не залежить від волі роботодавця, відтак не мала змоги отримувати заробітну плату. 
Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000 грн. слід зазначити наступне.
Стаття 56 Конституції України  передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Приписами ч.5  ст.21 КАС України  вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Частиною першою  статті 22 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до  ст.23 ЦК  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі  ст.1167 ЦК  моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності,    престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі №815/7401/16.
Для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди.
Суд наголошує на тому, що будь-яких доказів того, що дії відповідача будь-яким чином призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, позивачем не надано. Саме лише посилання на протиправність дій суб`єкта владних повноважень недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.
Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, судом таких обставин не встановлено, суд прийшов до висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1  ст.77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з положеннями  ст.90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р. у справі № 200/8186/21- залишити без задоволення.           
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 р. у справі № 200/8186/21 - залишити без змін.                                                                                        
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко