ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року 
м. Київ

справа № 380/4735/21
адміністративне провадження № К/990/13811/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:                                                                                                        судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А., 

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року (головуючий суддя - Кухар Н.А.), постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року (головуючий суддя - Гуляк В.В., судді: Довгополов О.М., Коваль Р.Й.) 

І. СУТЬ СПОРУ
1.          У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі - відповідач, ТУ ДБР у місті Львові), в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати наказ ТУ ДБР у місті Львові №40-о/с від 19 лютого 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 ";
- поновити позивача на посаді, що є рівнозначною посаді слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у місті Львові; 
- стягнути із ТУ ДБР у місті Львові на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції.
2.          В обґрунтування позовних вимог вказано, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем всупереч вимогам законодавства України та без урахування вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). На думку позивача, визначене в оскарженому наказі формулювання навіть не підпадає під приписи пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), при цьому, що скорочення посади державної служби внаслідок зміни структурного та штатного розпису не відбулось, адже змінилася фактично лише назва структурного підрозділу, тоді як посада позивача в ньому залишилась. На думку позивача, в порушення трудового законодавства йому не запропоновано іншу рівнозначну посаду. 

II.ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3.          З 04 листопада 2019 року наказом в.о. Директора ТУ ДБР у місті Львові від 01 листопада 2019 року №98о/с ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, як обраного за конкурсом з випробувальним терміном строком 6 місяців.
4.           04 листопада 2019 року позивач склав присягу державного службовця.
5.          Наказом Директора ДБР від 06 травня 2020 року №310-ос ОСОБА_1 , слідчому Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у місті Львові, присвоєно 7 (сьомий) ранг державного службовця як такому, що пройшов випробування та має класний чин радника юстиції.
6.          Наказом ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» затверджено структуру ТУ ДБР у місті Львові, штатною чисельністю 122 штатних одиниць. 
7.          Наказом ДБР №198дск від 20 жовтня 2020 року затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР У місті Львові на 2020 рік.
8.          Наказом ТУ ДБР у м. Львові від 22 жовтня 2020 року №188-ос «Про попередження працівників» наказано Сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Львові, посади яких скорочуються про наступне вивільнення.
9.          Наказом ДБР №303дск від 30 грудня 2020 року затверджено зміни до наказу ДБР №198дск від 20 жовтня 2020 року затверджено зміни до штатного розпису ТУ ДБР у місті Львові на 2020 рік.
10.          Наказом ДБР від 25 січня 2021 року №46дск затверджено та введено в дію штатний розпис ТУ ДБР у м. Львові на 2021 рік.
11.          Наказом директора ТУ ДБР у м. Львові від 19 лютого 2021 року №40-ос позивача звільнено з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з 01 березня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців відповідно до пунктів 2, 5 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87, статті 89 Закону № 889-VIII, наказу ДБР від 20 жовтня 2020 року №198 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові на 2020 рік».
12.          У зв`язку із перебуванням позивача на лікарняному на дату звільнення, наказом директора ТУ ДБР у м. Львові від 01 березня 2021 року №118-ос пункт 1 наказу ТУ ДБР у м. Львові від 19 лютого 2021 року №40-ос викладено у наступній редакції: звільнити ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у місті Львові у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документів про тимчасову непрацездатність, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. Підстава: наказ ТУ ДБР від 22 жовтня 2020 року №188о/с «Про попередження працівників», службова записка від 01 березня 2021 року №12-03/1-126вн-21.
13.          Позивач, не погодившись із наказом про звільнення від 19 лютого 2021 року №40-ос, звернувся до суду.

III.ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14.          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня  2022 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
15.          Приймаючи оскаржувані рішення, суди дійшли висновку щодо законності оскаржуваного наказу про звільнення позивача, оскільки у зв`язку зі зміною правового статусу ДБР (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) та внаслідок змін штатного розпису ТУ ДБР у м. Львові, була скорочена посада державної служби -слідчого, яку обіймав ОСОБА_1 , 

ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
16.          Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, прийнявши нове про задоволення позовних вимог.
17.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
18.          У касаційній скарзі позивач вказав, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частину третю статті 87 Закону Закон № 889-VIII без урахування висновку щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №140/6353/20, а також від 16 червня 2021 року у справі №440/1964/20.
19.          Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. Зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності позивача із займаної посади державної служби із дотриманням вимог статей 83, 87 Закону № 889-VIII ґрунтуються на повно та всебічно досліджених обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
20.          Також ТУ ДБР у Львові подало до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, оскільки спірні правовідносини не є подібними до правовідносин у справах, на якій посилається позивач у касаційній скарзі.
21.           ОСОБА_1 подав заперечення на клопотання відповідача про закриття касаційного провадження, вказав, що постанови Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №140/6353/20 та від 16 червня 2021 року у справі №440/1964/20, на які він посилався у касаційній скарзі, містять висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
22.          Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23.          Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України від 12 листопада 2015 року № 794-VIII «Про Державне бюро розслідувань»(далі - Закон «Про Державне бюро розслідувань»; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
24.          Відповідно до статті 1 Закону «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
25.          Згідно із частиною першою статті 9 Закону «Про Державне бюро розслідувань» систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.
26.          Частиною першою статті 10 Закону «Про Державне бюро розслідувань» передбачено, що керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.
27.          Частиною п`ятою статті 14 Закону «Про Державне бюро розслідувань» трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
28.          Згідно із статтею 14-3 Закону «Про Державне бюро розслідувань» державні службовці можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу".

Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
29.          Відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 грудня 2019 року №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX) працівники Державного бюро розслідувань, які перемогли у конкурсах для призначення на посади слідчих, оперуповноважених, продовжують здійснювати свої повноваження до їх звільнення з посади або припинення повноважень на посаді відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» з урахуванням внесених цим Законом змін, у тому числі у разі визначення цих посад посадами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.
30.          Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».
31.          Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
32.          Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

33.                    Згідно із частинами першою, одинадцятою статті 91 Закону № 889-VIII дія цієї статті поширюється на керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників, керівників апаратів (секретаріатів), допоміжних органів, утворених Президентом України, Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим, Антимонопольного комітету України, Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Фонду державного майна України, Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Ради національної безпеки і оборони України, Рахункової палати, а також державних колегіальних органів, посади голів та членів яких не належать до посад державної служби.

Особливості вступу, проходження та припинення державної служби у Апараті Верховної Ради України, державних органах, зазначених у частинах першій, восьмій - десятій цієї статті, інших органах системи правосуддя, дипломатичної служби, правоохоронних, митних та податкових органах регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених спеціальним законодавством у відповідній сфері.
34.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
35.                    Частиною 6 статті 49-2 КЗпП України встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
36.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
37.          Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах касаційної скарги.
38.          Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо звільнення державного службовця, який займав посаду слідчого в органах ДБР, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису).
39.          Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 19 вересня 2019 року) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
40.          Таким чином, вирішальним для правильного вирішення цього спору є момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи неодноразове внесення змін до Закону №889-VIII.
41.          Верховний Суд наголошує, що правовідносини щодо звільнення між роботодавцем та працівником, зокрема, у разі реорганізації підприємства виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, тобто можливого звільнення. Дане твердження підтверджується і тим, що трудове законодавство саме з цього моменту покладає обов`язок на роботодавця пропонувати працівнику вакантні посади. Припиняються ці відносини з моменту звільнення працівника.
42.          З прийняттям Закону України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» в рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи державної служби, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, внесено зміни до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" відповідно до Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ, який набрав чинності з 27 грудня 2019 року, внаслідок чого Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.
43.          Таким чином, відповідно до статті 1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" в редакції змін Законом України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ, ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
44.          Приписами частини першої статті 9 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" організаційна структура ДБР визначається Президентом України.
45.          Таким чином, з 27 грудня 2019 року змінився не лише правовий статус ДБР, але й порядок визначення організаційної структури ДБР.
46.          Вказані зміни запроваджено з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР шляхом реформування вказаного органу за для цілей удосконалення законодавчого регулювання питань, пов`язаних із діяльністю територіальних управлінь ДБР, проходженням служби особами рядового та начальницького складу ДБР, конкурсними відборами та переведенням працівників ДБР.
47.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач проходив державну службу на посаді слідчого у Першому слідчому відділі (відділу із розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у місті Львові.
48.          Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020, затверджено організаційну структуру Державного бюро розслідувань. 
49.          Відповідно до вказаного указу наказом Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» затверджено нову структуру та штатну чисельність ТУ ДБР у м. Львові, а також цим наказом визнано, що наказ ДБР від 05 листопада 2019 року №308 «Про затвердження організаційної структури територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» втратив чинність.
50.          З метою усунення проблемних аспектів правового, структурно-організаційного та кадрового характеру, для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на ДБР завдань як державного правоохоронного органу, в органах досудового розслідування розпочато поетапне заміщення посад державної служби посадами рядового і начальницького складу. 
51.          Відповідно до наказів ДБР від 08 липня 2020 року №323 та від 15 жовтня 2020 року №583 посади державної служби у слідчому управлінні ТУ ДБР у м. Львові виведені із штатного розпису у загальній кількості 55 штатних посад та водночас введено нові посади (іншої категорії) старшого та середнього начальницького складу.
52.          Отже, у зв`язку із зміною правового статусу ДБР (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймав позивач, внаслідок внесення змін до штатного розпису. 
53.          Враховуючи зміну правового статусу ДБР та положення статті 14-3 Закону «Про бюро розслідувань», Верховний Суд зазначає, що переведення працівників ДБР з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу не передбачено. Слідчі ДБР після набрання чинності Законом №305-IX не продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення посади слідчого як посади рядового і начальницького складу, а лише здійснюють свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, а зайняття посади особи рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відповідного конкурсу.
54.          Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі №160/4335/21, від 03 листопада 2022 року у справі №240/20237/20.
55.           22 жовтня 2020 року позивач попереджений про зміни організаційно-штатної структури ТУ ДБР у м. Львові та скорочення посади, яку він обіймає.
56.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 наголошує про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України та Закону №889-VIII, враховуючи, що його звільнено із посади державного службовця. На думку скаржника, відповідачем не доведена відсутність можливості запропонувати йому будь-яку вакантну посаду, а судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено питання наявності вакантних посад.
57.          Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення. Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону            №889-VIII.
58.          За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
59.          На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон №889-VIII в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.
60.          Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440- IX були внесені зміни, зокрема, до статті 87 Закону №889-VIII, зокрема, частину третю статті 87 Закону №889-VIII доповнено новим абзацом наступного змісту: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
61.          Водночас, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
62.          За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
63.          Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями Закону №889-VIII, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.
64.          За ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до частини першої статті 87 Закону №889-VIIІ, однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
65.          Наведене свідчить, насамперед, про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу з будь-яким державним службовцем.
66.          Слід зазначити, що редакція статті 87 Закону № 889-VIIІ зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25 вересня 2019 року, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.
67.          Разом з цим, слід зауважити, що аналіз положень Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.
68.          Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20 та 02 червня 2022 року у справі №420/3541/20, від 16 вересня 2022 року у справі №640/15938/20.
69.          За наведених обставин у справі, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності звільнення позивача спірними у справі наказами.
70.          Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
71.          Також відповідач подав до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, оскільки спірні правовідносини не є подібними до правовідносин у справах, на які посилається позивач у касаційній скарзі. 
72.          Касаційне провадження, у справі, що розглядається, відкрито за для перевірки судом касаційної інстанції врахування/неврахування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи правових висновків Верховного Суду стосовно застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, викладених у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №440/1964/20 та від 15 липня 2021 року у справі №140/6353/20.
73.          У вказаних справах Верховним Судом дійсно сформовані правові висновки щодо застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, однак за умови відсутності спеціального закону для врегулювання правовідносин. У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли щодо звільнення державного службовця, який займав посаду слідчого у органах ДБР. Проходження служби у ДБР врегульовано спеціальними правовими нормами - Законом України «Про Державне бюро розслідувань». Отже, Верховний Суд наголошує, що до спірних правовідносин правові висновки щодо статті 87 Закону №889-VIII застосовуються лише у поєднанні із правовими висновками Верховного Суду щодо застосування спеціальних норм - Закону України «Про Державне бюро розслідувань», які викладені Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2022 року у справі №160/4335/21, від 03 листопада 2022 року у справі №240/20237/20.
74.          Проаналізувавши зазначені відповідачем підстави, якими обґрунтована необхідність закриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цього клопотання.
75.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
76.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

VIІ. СУДОВІ ВИТРАТИ
77.                    З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, 

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові про закриття касаційного провадження №К/990/13811/22 у справі №380/4735/21.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі №380/4735/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Судді                                                                                                    О.В. Калашнікова

                                                                                                    М.В. Білак

                                                                                                    О.А. Губська