П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/334/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бошкова Ю.М.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
26 жовтня 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького  окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач  подав  апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
07 вересня 2022 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що висновки викладені в апеляційній скарзі позивача є помилковими та такими, що суперечать вимогам норм матеріального права.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 серпня 2022 року, з урахуванням ст.306, ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню,  з огляду на наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 09.11.2021 позивач звернувся до Жмеринської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,62 га, оскільки своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 1,3808 га з таким цільовим призначення вже використав. До клопотання надав: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта; копія ідентифікаційного коду; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Рішенням 18 сесії 8 скликання № 442 від 16.12.2021 Жмеринської міської ради Вінницької області "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою" відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , оскільки заявник використав своє право на передачу у власність земельної ділянки за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Відповідно до ч.1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугував факт, що позивач вже скористався правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тобто реалізував своє право на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому не має права отримувати земельну ділянку для особистого селянського господарства безкоштовно другий раз.
Одноразовість приватизації означає те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої статті 121 Земельного кодексу України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між гранично можливою та раніше приватизованою.
Щодо частини 7 статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство", якою передбачено, що громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає таке.
Зазначена норма розповсюджується на випадок отримання громадянином у власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства відповідно до норм статті 56 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року). На підтвердження цього у громадянина України повинен бути державний акт на право приватної власності на землю, в якому зазначене цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого підсобного господарства».
Тому, громадяни України, які до 01.01.2002 (прийняття ЗК України від 25.10.2001 №2768-III) реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право "доприватизувати" ділянку для ведення особистого селянського господарства у розмірі, що складає різницю між 2 га та площею вже приватизованої ділянки.
З матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Почапівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області 7 сесії 7 скликання від 01.07.2016 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 та вирішено видати документи, що посвідчують право власності земельної ділянки загальною площею 1,6308 га. В свою чергу, 07.07.2016 за ОСОБА_1 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 0521084800:01:003:0142 площею 1,3088 га, розташованої: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.
Отже, враховуючи приписи частини 4 статті 116 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає, що позивач скористався правом передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, по виду використання - для ведення особистого селянського господарства, тому рішення 18 сесії 8 скликання № 442 від 16.12.2021 Жмеринської міської ради, яким відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації для ведення особистого селянського господарства площею 0,62 прийняте з дотриманням норм чинного законодавства України.
Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 525/1225/15-ц, в якому викладено правову позицію, згідно якої, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. 
Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. 
Такі ж висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 917/1134/19 та від 08 вересня 2021 року у справах № 728/2558/19, № 728/1983/19.
Зазначені висновки щодо можливості безоплатного отримання земельної ділянки державної або комунальної власності саме для ведення фермерського господарства тільки один раз, застосовуються і до правовідносин у справі, яка розглядається.
Так, Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 по справі № 706/1685/16-ц також застосував вказану правову позицію. Спір у наведеній справі стосувався того, що особа уже використала право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,5999 га. Суд дійшов висновку, що надання у подальшому земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,4000 га є незаконним.
Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  позивач право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використав, а тому відсутні правові підстави для отримання у власність земельної ділянки з цим же цільовим призначенням вдруге.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що положення ч.4 ст.116 ЗК України можуть бути підставою для відмови у реєстрації земельної ділянки у спірному випадку, тому відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Біла Л.М.