Дата документу 09.12.2022 Справа № 337/1981/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/2164/22                                        Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Є.У.№ 337/1981/22                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року                                                  м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
Дашковської А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 17.08.2001, який розірвано 20.06.2006. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею. До повноліття дитини, відповідач сплачував аліменти на її утримання згідно рішенню суду. На теперішній час донька продовжує навчання, навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка, є студенткою першого курсу денного відділення, строк навчання до червня 2025 року.
Відповідач працевлаштований на АТ «Мотор Січ» та має можливість надавати допомогу доньці, яка навчається на платній основі, у період навчання проживає у гуртожитку за певну плату. 
Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки у розмірі 1\4 частини заробітку, яку і просила стягнути на її користь. Позивачка сама працевлаштована, однак розмір посадового окладу не дає можливості повноцінно надавати допомогу доньці.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року позовні вимоги Мамай НА задоволені.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1   аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 08.07.2022, і до закінчення навчання, до 01.06.2025, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, а також судовий збір в сумі 992,40 гривень.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити оскаржуване рішення та стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої донька, яка продовжує навчання в розмірі 1/8 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував стан його здоров`я, він потребує додаткових витрат на лікування, на підтвердження чому надав медичні довідки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Просила залишити оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі 1\4 частини з заробітку щомісяця, і такий розмір аліментів на повнолітню дитину забезпечить можливість подальшого навчання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрованому 17.08.2001(а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12). 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 20.06.2006 (а.с.13).
Відповідно дост.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
ОСОБА_4 є студенткою Львівського національного університету імені Івана Франка, денної форми навчання, строк закінчення навчання червень 2025 року(а.с. 17).
ОСОБА_4 навчається на контрактній основі(а.с.15,16, 19, 20, 34, 35), користується гуртожитком з оплатою(а.с.18, 20).
Позивачка ОСОБА_1 працевлаштована на ДП ЗМКБ «Прогрес» діловодом(а.с.14). 
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_1 , зареєстровані за однією адресою(а.с. 9, 11). 
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Апелянт вказує, що під час ухвалення оскаржуваного ним рішення, суд першої інстанції не врахував стан його здоров`я, який потребує додаткових щомісячних витрат.
Проте наявність у відповідача хронічного захворювання не спростовує висновків суду про його спроможність утримувати повнолітню доньку.
Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Надані скаржником медичні довідки дійсно свідчать про наявність захворювання у ОСОБА_2 , проте стан його здоров`я є задовільний, госпіталізації не потребує, лікування одноразове на протязі 3 тижнів, а не тривале. Вказані медичні документи не свідчать про наявність хронічної хвороби, яка потребує постійного лікування та яка унеможливлює виконувати ОСОБА_2 свої батьківських обов`язків.
Інших належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки доводи викладені в ній не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі адвоката Біліченко Олега Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2022 року, у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська