УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/2123/22 Головуючий у 1-й інст. Шалота К.В. 
Категорія 77 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І., 

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/2123/22 за позовом  ОСОБА_1   до Управління  виконавчої дирекції  Фонду соціального страхування України  в Житомирській  області про  визнання звільнення з роботи  незаконним,  скасування наказу  про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогул, визнання дій  неправомірними та  зобов`язання надати  щорічні оплачувані  відпустки,  нарахувати та  виплатити недоотриману  заробітну плату  за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Шалоти К.В. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :
У квітні 2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області з 28.02.2022; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати неправомірними дії відповідача щодо ненадання позивачу щорічних оплачуваних відпусток при звільненні та зобов`язати відповідача надати щорічні оплачувані відпустки, визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві частини заробітної плати та зобов`язати нарахувати та виплатити і частину заробітної плати за листопад, грудень 2021 року та лютий 2022 року в сумі 3286,36 грн.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що підставою для скасування ухвали є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, частина вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати йому частини заробітної плати є взаємопов`язаною про стягнення заробітної плати та поєднані одним матеріально-правовим змістом, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі в цілому звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Тільки встановивши неправомірні дії відповідача, якими він порушив гарантоване право позивача на отримання частини заробітної плати, можна прийти до висновку про задоволення вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити частину заробітної плати. Крім того, відповідно до висновку Великої палати Верховного суду України викладеного у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною плато, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Отже суд першої інстанції невірно встановив суму сплати судового збору.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області у якому просив:
1. Визнати незаконним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області від 23.02.2022 №01-14-к про звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників);
2. Поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу контрольно-ревізійної роботи та аудиту управління виконавчої дирекції ФССУ у Житомирській області з 28.02.2022;
3. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.02.2022 до дня ухвалення судом рішення;
4. Визнати неправомірними дії відповідача щодо ненадання позивачу щорічних оплачуваних відпусток при звільненні та протягом двох років підряд та зобов`язати відповідача надати щорічні оплачувані відпустки за період із 01.08.2017 по 22.11.2019 та 21 календарний день за час роботи у виконавчій дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності;
5. Визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві частини заробітної плати за листопад, грудень 2021 року та лютий 2022 року в розмірі, встановленому постановами Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №51,52 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві частину заробітної плати за листопад, грудень 2021 року та лютий 2022 року в сумі 3286,36 грн.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.05.2022 позовну заяву ОСОБА_1 , було залишено без руху з тих підстав, що позивачем недоплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн. ОСОБА_1 було заявлено вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також ряд позовних вимог немайнового характеру, а саме: 1) визнання неправомірними дії відповідача щодо ненадання позивачу щорічних оплачуваних відпусток при звільненні; 2) зобов`язання відповідача надати позивачеві щорічні оплачувані відпустки; 3) визнання неправомірними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві частини заробітної плати. Проте, сплачено судовий збір лише за дві вимоги.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав копію ухвали про залишення його позовної заяви без руху – 15.07.2022 року.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач у встановлений в ухвалі п`ятиденний строк недоліки позовної заяви не усунув, а тому заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві. 
Проте, такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
У відповідності з вимогам ст.177 ЦПК України  до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було подано до місцевого суду позов щодо поновлення його трудових прав.
Відповідно до положень п. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновленні на роботі.
Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19).
Зважаючи на викладені обставини справи, норми закону та висновки Верховного Суду, позивач ОСОБА_1 за звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві частини заробітної плати та зобов`язання нарахувати та виплатити частину заробітної плати звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Беручи до уваги зазначене, ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру, а саме визнання неправомірними дії відповідача щодо ненадання щорічних оплачуваних відпусток при звільненні та зобов`язання надати щорічні оплачувані відпустки.
Разом з тим, згідно квитанції від 29.04.2022, ОСОБА_1 сплатив 1984,80 грн судового збору, тобто у більшому розмірі ніж це передбачено Законом України «Про судовий збір».
Таким чином, ОСОБА_1 при звернені до суду першої інстанції із даним позовом повністю виконав вимоги ст. 175, 177 ЦПК України, а саме сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн за вимогу про визнання неправомірними дії відповідача щодо ненадання позивачу щорічних оплачуваних відпусток та зобов`язання надати такі відпустки.
Відповідно до вищевикладеного, при постановленні ухвали про залишення позову без руху, а в подальшому повертаючи позовну заяву на підставі ст.185 ЦПК України суд першої інстанції не врахував всіх вказаних обставин, та безпідставно залишив заяву без руху як таку, що не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, після чого передчасно та за відсутності законних підстав, постановив ухвалу про повернення позовної заяви позивачу.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 липня 2022 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий

Судді