ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 жовтня 2022 року           справа №200/73/21-а 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року (повне судове рішення складено 09 липня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/73/21-а (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі – Управління), в якому просив суд:
визнати протиправним та скасувати рішення № 914550139484 від 16.11.2020 щодо перерахунку пенсії в розмірі 60% замість 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, і в частині застосування при здійсненні перерахунку пенсії обмеження пенсії максимальним розміром,
зобов`язати здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі – Закон № 1789-ХІІ, у редакції що діяла на момент призначення пенсії) виходячи з розрахунку 90% середнього заробітку місячної (чинної) заробітної плати без обмеження пенсії максимальним розміром, відповідно до довідки Донецької обласної прокуратури № 21-85-117 від 04 листопада 2020 року з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку відповідача як одержувач пенсії за вислугу років після виходу у відставку з органів прокуратури.
11.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, надавши довідку Донецької обласної прокуратури № 21-85-117 від 04 листопада 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) для перерахунку пенсії, згідно якої середньомісячний заробіток позивача складає 61 798,80 грн. Проте, відповідач провів перерахунок пенсії в розмірі 60 % замість 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, а також з обмеженням пенсії максимальним розміром.
Позивач зазначав про незаконність прийнятого рішення та про неможливість зменшення процентного розміру пенсії від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року позов задоволено частково.
Рішення Управління № 914550139484 від 16 листопада 2020 року про перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в частині застосування розміру пенсії 60 % від суми місячної заробітної плати визнано протиправним та скасовано.
Зобов`язано Управління провести позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Прокуратури Донецької області № 21-85-117 від 04 листопада 2020 року з 01 жовтня 2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог щодо перерахунку та виплати пенсії без застосування передбачених законом обмежень – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що до його пенсії не повинні застосовуватись обмеження щодо її розміру, оскільки пенсія була призначена останньому в 2002 році, тобто до 01.10.2011.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, проте ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2021 вона була повернута апелянту у зв`язку з не усуненням недоліків.
Також слід зазначити, що ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року замінено відповідача у справі № 200/73/21-а з Покроського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3).

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за вислугу років.
04 листопада 2020 року Прокуратурою Донецької області ОСОБА_1 надана довідка № 21-85-117 про розмір заробітної плати для перерахунку пенсії (а.с.26).
Незважаючи на твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про відмову у перерахунку пенсії позивача, сторонами до місцевого суду надані копії рішення Управління № 914550139484 від 16.11.2020 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а.с.25, 39).
З вказаного рішення випливає здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, виходячи з 60% від заробітку, що складає 37 079,28 грн. із застосуванням максимального розміру пенсії:
01.10.2020 – 30.11.2020 в сумі 17 120 грн.;
01.12.2020 – довічно в сумі 17 890 грн. 
Позивач оскаржує вказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує його права через розрахунок пенсії у розмірі 60% від заробітку, замість 90%, та через застосування обмеження пенсії максимальним розміром.
Також судами встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 200/9343/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління про визнання протиправним та скасування рішення від 21.05.2020 № 139484 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років, зобов`язання провести перерахунок пенсії на підставі заяви від 19.05.2020 № 1446, виходячи з розміру 90 відсотків від суми його місячної заробітної плати відповідно до довідки від 12.03.2020 № 18-85-440 з виплатою різниці пенсії за минулий час за 12 місяців до дати звернення за перерахунком пенсії задоволено повністю, рішення Управління від 21.05.2020 № 139484 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років визнано протиправним та скасовано, зобов`язано Управління провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням здійснених виплат без обмеження граничного розміру, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Прокуратури Донецької області від 12.03.2020 № 18-85-440 про розмір заробітної плати для перерахунку пенсії з 01.01.2020.
Жодних відомостей про виконання вказаного рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі № 200/9343/20-а сторонами при розгляді цієї адміністративної справи не надано.
Щодо посилання представника відповідача на зазначене рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/9343/20-а слід зазначити, що у вказаній справі були інші підстави адміністративного позову, оскільки було оскаржене інше рішення органу Пенсійного фонду, а позов ґрунтувався на іншій довідці Прокуратури Донецької області від 12.03.2020, через що відсутні підстави для залишення без розгляду позову у цій адміністративній справі № 200/73/21.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тому, при розгляді цієї справи суд виходить з того, що фактичні обставини у справі № 200/9343/20-а сторонами не оспорюються. 
Водночас, відповідно до частини 7 статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 
За таких умов, місцевий суд правильно зазначив, що висновки суду у справі № 200/9343/20-а не мають значення преюдиції при розгляді цієї справи № 200/73/21. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
В іншій частині /щодо призначення пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку відповідно до норм статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ/ судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Стосовно перерахунку пенсії позивача за вислугу років без обмеження максимальним розміром.
За положеннями статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 8 липня 2011 року (далі - Закон № 3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
В абзаці 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI передбачено: обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Системний аналіз норм абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI дозволяє дійти висновку, що вказані норми Закону № 3668-VI стосуються виплат пенсії, призначених до 1 жовтня 2011 року, та розмір яких на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.
Таким чином, вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 3668-VI. В цьому випадку, ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Як було зазначено вище, за текстом абзацу 1 пункту 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
При цьому абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом тощо).
Слід звернути увагу, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.
Відтак, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).
Аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 року № 5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
При цьому суд звертає увагу, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).
Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний. Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, місцевий суд дійшов правильного висновку, що до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Зазначені положення Закону № 3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону № 1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.
Таким чином, нарахування і виплата пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії є законним і обґрунтованим та не призвело до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього. В даному випадку таке обмеження за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.
При вирішенні цієї справи судами враховано висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 580/492/19, від 20 січня 2021 року у справі № 640/1744/20, від 21 серпня 2018 року у справі № 805/826/16-а, від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
При цьому Верховний Суд в постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19 відступив від висновків Верховного Суду, викладених в постанові у справі № 360/1428 від 12.11.2019.
У постанові від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19 Верховний Суд дійшов висновку, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вищенаведені висновки відповідають також змісту постанови Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 359/3736/17.
Зокрема, у вказані постанові зазначено: 
[…] Положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.
[…] З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) оскільки положення цієї статті втратили чинність.
[…] Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України (на момент виникнення спірних правовідносин), який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Щодо посилання позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу Конвенції. 
Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними. […].
Незважаючи на те, що предметом розгляду у справі № 359/3736/17 були інші обмеження, суд враховує загальні висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах та наведену практику Європейського Суду з прав людини.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції також обґрунтовано врахував, що позивачем не доведено, що внаслідок перерахунку пенсії спірним рішенням № 914550139484 від 16.11.2020, розмір пенсії зменшився, порівняно з призначеною до такого перерахунку, а отже, не довів, що обмеження максимального розміру такої пенсії призвело до погіршення існуючого становища позивача. 
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права про те, що правові підстави для перерахунку та виплати пенсії позивачу за вислугу років без обмеження максимальним розміром судом не встановлені, через що заявлені позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Крім того, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 24 червня 2020 року (справа № 580/234/19), не є помилковими, так як предмети спору у даних справах є пов`язаними та стосуються обмежень максимального розміру пенсії, встановлених Законом № 3668-VI.
Крім того, в справі № 580/5238/20 з аналогічних правовідносин Верховний Суд своєю постановою від 10 вересня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року скасував в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її граничного розміру та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати та виплатити призначену ОСОБА_1 пенсію за вислугу років без обмеження граничного розміру пенсії. У вказані частині прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 27.01.2021 у справі № 344/1326/17, від 29.01.2021 у справі № 646/6177/17, від 21.12.2021 у справі № 580/5962/20.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року в справі № 200/73/21-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 20 жовтня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук