Справа № 127/29898/21
Провадження № 22-ц/801/1983/2022
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року	Справа № 127/29898/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Денишенко Т.О., Матківської М.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/29898/21 запозовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» про розірвання трудового договору, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка Олексія Олексійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року, яке ухвалене суддею Пєтуховою Н.О.в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 20 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Амако Україна» про розірвання трудового договору, мотивуючи позовні вимоги тим, що він 21 березня 2019 року уклав з ТОВ «Амако Україна» трудовий договір №б/н та згідно наказу № 54-ОС від 21 березня 2019 року був прийнятий на роботу з 22 березня 2019 року до департаменту продажу запасних частин, Вінницьке представництво ТОВ «Амако Україна». 
29 вересня 2020 року попередньо узгодивши по телефону з Компанією, відповідно до наданих зразків, ОСОБА_1 написав на ім`я генерального директора ТОВ «Амако Україна» ОСОБА_3 , дві заяви на звільнення, в яких просив звільнити його з 02 жовтня 2020 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Трудову книжку позивач просив відправити йому новою поштою за адресою м. Вінниця, відділення № 6. Заяву на звільнення ОСОБА_1 віддав старшому менеджеру ТОВ «Амако Україна», здав всі матеріали та документацію, які знаходилися у нього у зв`язку з виконанням роботи, і з 02 жовтня 2020 року на роботу не виходив.
З жовтня 2020 року позивач не з`являвся на роботі. Факт відсутності на робочому місці фіксується актами про відсутність та відображається в табелях робочого часу, як «неявка з невідомих причин». З огляду на вищевикладене, позивач по теперішній час перебуваєте у трудових відносинах з ТОВ «Амако Україна». 
Таким чином, позивач дізнався, що наказ про його звільнення не виданий.
23 липня 2021 року ОСОБА_1 подав поштою генеральному директору ТОВ «Амако Україна» наступну заяву: «Прошу звільнити мене за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 02 жовтня 2020 року. Прошу надіслати мені мою трудову книжку, копію наказу про звільнення та виплатити розрахункові (компенсацію за невикористану відпуску за 31 день). Також у цій заяві позивач обґрунтовував дату звільнення тим, що вже раніше він подавав роботодавцю заяву про звільнення за угодою сторін з 02 жовтня 2020 року, однак за відсутності відповідного реагування, він подає заяву про звільнення вдруге.
02 вересня 2021 року позивач втретє, поштою, подав генеральному директору ТОВ «Амако Україна» уже нотаріально завірену заяву від 31 серпня 2021 року, проте відповіді на вказану заяву надано не було. 
Таким чином, позивач зазначив, що є очевидним факт, що він з 02 жовтня 2020 року не працює, і трудові відносини припинені, а тому просив задовольнити позовні вимоги, стягнути судові витрати. 

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_4  - адвокат Якименко О.О.подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, вирішити питання щодо стягнення судових витрат.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем порушено трудові права позивача. Зокрема, що матеріалами справи підтверджено, що фактично трудові відносини між сторонами припинені з 02 жовтня 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Амако Україна» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 листопада 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки не встановлено факту порушення трудового законодавства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Амако Україна» зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , керівник Бородій Дмитро Володимирович, види економічної діяльності - оптова та роздрібна торгівля, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи відсутні.

21 березня 2019 року між ОСОБА_1 , далі як «Працівник», уклав з товариством з обмеженою відповідальністю "Амако Україна", далі як «Компанія», трудовий договір № Б/н, від 21 березня 2019 року, с. Проліски, згідно якого :
п.1.1. - Працівник приймається в Компанію на посаду Представник торговельний у 6.16 Вінницьке представництво (зпч.), 2.2 Департамент продажу запасних частин. Робота за цим Договором є основним місцем роботи Працівника. Працівник приймається на роботу на повний робочий день та підтверджує, що не працює і не буде працювати на іншого роботодавця протягом терміну дії цього Договору.
п.1.3. - Працівник працюватиме в офісі Компанії, розташованому за адресою м. Вінниця, вул. Батозька, 1.
п.2.1. - Договір набирає чинності з 22.03.2019 та вважається безстроковим.
п.11.1 - Договір припиняє свою дію з підстав, визначених законодавством України та умовами цього Договору.
п.11.2. - Договір припиняється у наступних випадках: за угодою Сторін; з
ініціативи Роботодавця у випадках, передбачених законодавством країни; з ініціативи Працівника у випадках,передбачених законодавством України; з інших підстав, передбачених законодавством України.

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» на посаду торгівельного представника в департамент продажу запасних частин з 22 березня 2019 року згідно наказу № 54-ОС від 21 березня 2019 року (т.1 а.с.15).

Відповідно до довідки від 09.12.2020 № 00000000060, виданої ОСОБА_1 , у тому, що він працює в ТОВ «Амако Україна» з 22 березня 2019 року, його дохід за період з 01 серпня 2020 року по 30 вересня 2020 року склав 39 648,99 грн та середньомісячна заробітна плата 19 842,50 грн. Затримок у виплаті заробітної плати не було.

В матеріалах справи міститься заява торгового представника відділу запчастин ОСОБА_1 , адресована генеральному директору ТОВ «Амако Україна» Бородію Д.В. з проханням звільнити його за угодою сторін з 02 жовтня 2020 року, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, яка містить підпис позивача та дату від 29 вересня 2020 року. Однак на казаній заяві не має жодних відміток (реєстрації) про те, що вона дійсно була подана позивачем і відповідно отримана відповідачем, як вхідний документ, а саме - заява про звільнення.

Також в матеріалах справи, є заява ОСОБА_1 від 29 вересня 2020 року, адресована генеральному директору ТОВ «Амако Україна» Бородію Д.В. з проханням трудову книжку, яка зберігається у ТОВ «Амако Україна», відправити йому новою поштою, м. Вінниця, відділення № 6, контактний телефон НОМЕР_1 . Така заява також не має жодних відміток (реєстрації) про те, що вона дійсно була подана позивачем і відповідно отримана відповідачем, як вхідний документ.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява з відміткою «ЗРАЗОК», в якій зазначено зразок написання заяви на звільнення. Така заява не містить жодного підпису, штампу чи печатки.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , поданої начальнику Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, зареєстрованій 12 листопада 2020 року за № 24667, позивач звернувся до поліції з вимогою про відкриття кримінального провадження за фактом вимагання в нього грошових коштів з погрозою насильства вказуючи на наступні обставини: 30 жовтня 2020 року до нього на квартиру в м. Вінниця, приїхав керівник служби безпеки відповідача ОСОБА_5 , який вів розмову про недостачу. Вислухавши пояснення позивача, що об`єктивно не могло бути недостачі, поїхав. Проте, як зазначає ОСОБА_1 , ОСОБА_5 поїхав до матері ОСОБА_6 (с. Сокілець, Козятинського району), де зустрівшись з нею, почав психологічно на неї тиснути, погрожуючи, що звернеться в поліцію і його посадять, якщо не погасять недостачу. 11 листопада 2020 року біля 12 годин дня до позивача в квартиру в м. Вінниці подзвонили. Відчинивши двері, позивач побачив перед порогом двох молодих хлопців спортивної статури, в масках, які вимагали у нього гроші в сумі 800 тис. грн на погашення недостачі та погрожували - якщо він не сплатить цих грошей, то вони знають, де живе його мати, знають, де дружина, дитина, і з ними може статися нещасні випадки.

В матеріалах справи міститься довідка від 11 грудня 2020 року старшого інспектора відділу моніторингу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, капітана поліції Ольги Лелях «Про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій невідомих осіб», з якої вбачається, що 12 листопада 2020 року до Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, через канцелярію, надійшли матеріали звернення гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_2 , про те, що невідомі особи погрожують останньому. Вказане звернення належним чином зареєстровано до ІТС ІПНГГУ Вінницького ВП ГУНП за № 24667 від 12 листопада 2020 року (Вх. Б-3137 від 12.11.2020). В ході проведення перевірки по вказаним матеріалам, здійснено телефонний дзвінок за № НОМЕР_2 до гр. ОСОБА_1 , для повідомлення останньому про те, що йому потрібно прибути до Вінницького ВП для надання відповідних показів з приводу його звернення, на що гр. ОСОБА_1 , в ході телефонної розмови повідомив про те, що на даний час він хворіє на «COVID-19», тому з`явитися до Вінницького ВП зможе лише після повного одужання. В подальшому, через два тижні, повторно здійснено телефонний дзвінок до гр. ОСОБА_1 , однак у останнього мобільний телефон був вимкнутий, після чого в ході проведення перевірки по матеріалам, здійснено виїзд за адресою проживання гр. ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_2 , для відібрання відповідних пояснень з приводу його звернення, однак вхідні двері квартири № 39 ніхто не відчинив, після чого здійснено усне опитування сусідів останнього, які в категоричній формі відмовились надавати свої анкетні дані, однак повідомили, що тривалий проміжок часу в квартирі № 39 ніхто не з`являвся. Також, в ході проведення перевірки, здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_4 , а саме в ТОВ «Амако Україна», де встановлено номер мобільного телефону НОМЕР_3 , який належить начальнику служби безпеки ТОВ «Амако Україна», гр. ОСОБА_5 , після чого здійснено телефонний дзвінок останньому, який в телефонній розмові повідомив про те, що проживає в м. Києві, тому письмових пояснень на даний час надати не може, проте усно повідомив, що гр. ОСОБА_1 дійсно працює в ТОВ «Амако Україна», та на даний час його місце перебування йому також не відоме, однак по гр. ОСОБА_1 , ТОВ «Амако Україна», проводить службову перевірку з приводу привласнення за період його роботи терміном півтора роки, грошових коштів в сумі 780000 грн. Також в телефонній розмові гр. ОСОБА_5 повідомив, що дійсно приїздив до матері позивача ОСОБА_6 , жительки с. Сокілець, Козятинського району, Вінницької області, лише для того, щоб дізнатися про місце перебування ОСОБА_1 , і ніяких протиправних дій не вчиняв. Також гр. ОСОБА_5 повідомив, що станом на 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 рахується менеджером в ТОВ «Амако Україна» Вінницького відділення, що розташоване по вул. Батозька, 1, м. Вінниця, тому трудову книжку йому не вислано.

Згідно листа-відповіді ТОВ «Амако Україна» від 28 грудня 2020 року за вихідним № 1635, завірений печаткою ТОВ «Амако Україна» та підписом генерального директора Бородія Д.В., адресований адвокату Якименку О.О. на його адвокатський запит від 17 грудня 2020 року №12/Я, щодо надання документів у зв`язку з наданням правової допомоги гр. ОСОБА_1 . Даним листом ТОВ «Амако Україна» повідомляє, що не може надати інформацію про розмір грошових коштів, які належить виплатити ОСОБА_1 , у зв`язку із звільненням та довідку про причини не видачі ОСОБА_1 трудової книжки та розрахункових, так як на даний час трудовий договір з громадянином ОСОБА_1 не припинений з підстав передбачених КЗпП України (т.1 а.с.22).

В матеріалах справи міститься скарга ОСОБА_1 , адресована голові державної служби України з питань праці від 03 лютого 2021 року, в якій Блажієвський просить провести перевірку діяльності ТОВ «Амако Україна», щодо дотримання прав працівника на звільнення, в даному випадку саме ОСОБА_1 , отримання трудової книги та сум, які належить виплатити у зв`язку з звільненням. В обґрунтування даної скарги ОСОБА_1 вказував, що в порушення фактичних обставин, а саме, що він з 02 жовтня 2020 року не працює в ТОВ «Амако Україна», проте останній вважає, що працюю, трудову книжку не повертають, розрахунок не проводять, що є прямим порушенням прав працівника (т.1 а.с.23).

На вищевказану скаргу ОСОБА_1 , Головне управління держпраці у Київській області, Управління з питань праці надало відповідь від 13 квітня 2021 року № 4.3/4-5-847-2795 «Щодо додержання вимог законодавства про працю ТОВ «Амако Україна». За результатами інспекційного відвідування від 30 березня 2021 року (акт № 797), відповідно до наданих керівником ТОВ «Амако Україна» документів, пояснення керівника, встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ТОВ «Амако Україна», на посаду торговельного представника, в департамент продажу запасних частин, Вінницького представництва з 22 березня 2019 року згідно наказу від 21 березня 2019 року № 54-ОС. У вересні 2020 ОСОБА_1 , проінформовано свого безпосереднього керівника та департамент управління персоналом про своє бажання звільнитися. В зв`язку з цим, департаментом управління персоналом були навіть попередньо підготовлені документи на звільнення. Але, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 заяви на звільнення подано не було, наказ про звільнення керівництвом підписано не було. З жовтня 2020 ОСОБА_1 на роботу не з`являвся. Ніякої інформації чи документів, щодо відсутності на роботі від останнього не надходило. Всі звернення до ОСОБА_1 з пропозицією з`явитися для вирішення питання про звільнення, залишилися без відповіді. Факт відсутності на робочому місці фіксується актами про відсутність на роботі та відображається в табелях робочого часу, як неявка з невідомих причин. З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 по теперішній час перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Амако Україна» (т.1 а.с.24 - 25).

В матеріалах справи міститься також заява ОСОБА_1 від 23 липня 2021 року, подана поштою генеральному директору ТОВ «Амако Україна» наступного змісту: «Прошу звільнити мене за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 02 жовтня 2020 року. Прошу надіслати мені мою трудову книжку, копію наказу про звільнення та виплатити розрахункові (компенсацію за невикористану відпуску за 31 день). 

02 вересня 2021 року позивач поштою подав генеральному директору ТОВ «Амако Україна» уже нотаріально завірену заяву на звільнення від 31 серпня 2021 року, в якій просив звільнити його за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Копію наказу про звільнення та трудову книжку просив надіслати на адресу АДРЕСА_5 , адвокатська компанія «Якименко та Партнери» ( для Блажієвського А.А.). Також просив виплатити йому розрахункові кошти, в тому числі за невикористану відпустку за 32 дні, на існуючу зарплатну картку АТ «Райффайзен Банк». Така заява не містить вказівки на дату, з якої позивач просить його звільнити, а містить пояснення щодо підстав її подання, за змістом яких підставою є заява від 29 вересня 2020 року, у якій він просив звільнити його за угодою сторін з 02 жовтня 2020 року.

Заява від 31 серпня 2021 року отримана відповідачем 07 вересня 2021 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим вкладенням та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом від 16 вересня 2021 року, вих. № 01-16/09/21 керівник департаменту управління персоналом ТОВ «Амако Україна» надав відповідь на заяву ОСОБА_1 від 31 серпня 2021 року № 1381, повідомивши йому, що звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України допускається лише за згодою обох сторін. Крім того, роботодавець зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про звільнення під його особистий підпис та вручити копію наказу. Таке ознайомлення передбачає особисту присутність, що також дозволить з`ясувати всі необхідні питання щодо звільнення, та у разі досягнення згоди, провести звільнення в погоджений сторонами термін, про який в заяві не зазначено. Також, вищевказаним листом, ОСОБА_1 було запропоновано з`явитися для вирішення всіх зазначених питань особисто за адресою АДРЕСА_6 . Вищевказаний лист відповідь на заяву позивача від 31 серпня 2021 року був направлений на адресу ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим описом та чеком про відправлення, однак, з невідомих причин, так і не був отриманий позивачем, та повернувся на адресу ТОВ «Амако Україна».

Вказані обставини свідчать про наявність конфлікту між сторонами, що також впливає на кваліфікацію спору та вирішення справи по суті заявлених вимог.

За приписами ч.1 ст.21 КЗпП, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу та працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України передбачає наявність обов`язкової стадії - домовленості сторін на таку підставі припинення трудового договору. Домовленість сторін є підтвердженням дійсних намірів та волевиявлення сторін на вчинення відповідних дій. Відсутність домовленості про звільнення з визначенням відповідної дати виключає можливість звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України. В такому випадку роботодавець повинен звільнити працівника на підставі ст. 38 КЗпП України. 

Вказана позиція узгоджується з висновком КАС ВС в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 1340/6082/18, а також з постановою Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року в справі № 404-3049/15-ц (провадження № 6-1269цс16).

Отже, з відповіді Головного управління держпраці у Київській області від 13 квітня 2021 року № 4.3/4-5-847-2795 «Щодо додержання вимог законодавства про працю ТОВ «Амако Україна» вбачається, що відповідач не заперечує, той факт, що ОСОБА_1 повідомив безпосереднього керівника про своє бажання звільнитись. Крім того, встановлено, що позивач з 02 жовтня 2020 року не з`являється на роботу, що також підтверджує його волевиявлення на звільнення з роботи. 

Судом установлено, що ТОВ «Амако Україна» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення  ОСОБА_1 з займаної посади. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин.

У пункті першому частини 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Близькі за змістом висновки викладено в постановах Верховного Суду від: 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18, 17 лютого 2021 року у справі № 390/1449/19, 17 березня 2021 року у справі № 761/40378/18, 08 червня 2021 року справі № 569/20123/18.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав в обраний ним спосіб.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Колегія судів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не вчинив необхідних дій щодо свого звільнення.

Відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між ОСОБА_1 і ТОВ «Амако Україна» апеляційний суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як розірвання трудових відносин між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, припустившись надмірного формалізму при дослідженні доказів та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, фактично ухилився від вирішення спору по суті і залишив трудові права позивача незахищеними.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ТОВ «Амако Україна» слід стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання позову в розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн, а всього 2270 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Якименка Олексія Олексійовича задовольнити.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» про розірвання трудового договору задовольнити.
Розірвати з 02 жовтня 2020 року трудовий договір №б/н укладений 21 березня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амако Україна».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амако Україна» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2022 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Денишенко Т.О.
       
                                                               Матківська М.В.