ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7121/22 Справа № 213/1400/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/1400/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року, яке ухвалено  ОСОБА_3  у місті Кривому РозіДніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 серпня 2022 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У квітня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (надалі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА»), ОСОБА_2 про стягнення некомпенсованої частини завданого збитку, заподіяного за результатами дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 08.11.2020 року, в Інгулецькому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, біля електроопори № 26 на автошляху Р-74, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_1 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2021 року винним у ДТП визнаний ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого, на момент ДТП, була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (поліс АР7643475). 
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., але цю суму він вважає недостатньою, оскільки страховою компанією не було повідомлено йому про встановлену суму збитку, суму страхового відшкодування він не погоджував, а згідно з висновком експерта від 10.12.2020 року, до якого звернувся позивач, сума матеріального збитку, заподіяна пошкодженням його автомобіля, становить 220 179,75 грн., ринкова вартість автомобіля - 53 817,75 грн. 
Отримавши висновок експерта, позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату йому страхового відшкодування, але у виплаті різниці йому було відмовлено, оскільки, начебто, сума 50 000 грн. була узгоджена з потерпілим, тому він просить стягнути зі страхової компанії різницю між лімітом страхового відшкодування та виплаченою сумою, з вирахуванням франшизи, половини витрат на експерта, половини витрат на сплату судового збору - у загальній сумі 81 164,00 грн. і наводить відповідний розрахунок. 
Також, просить стягнути з ОСОБА_2 , як особи, винної у вчиненні ДТП, різницю між сумою завданого матеріального збитку та сумою максимального ліміту страхового відшкодування, з врахуванням франшизи, ринковою вартістю пошкодженого автомобіля, половини витрат на експерта, половини витрат на сплату судового збору, та моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., а всього 57 026,00 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1500,00 грн., моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та судові витрати в сумі 908,00 грн., а всього 7408 гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування тієї обставини, що він не узгоджував розмір страхового відшкодування із ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Оригінал заяви про узгодження розміру страхового відшкодування у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відсутній, а тому позивач має право на відшкодування завданих збитків у розмірі, визначеному експертом.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.11.2020 року, о 18.15 год., біля електроопори № 26 на автошляху Р-74 в Інгулецькому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2110», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.11-13).
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2110», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , станом на 08.11.2020 року, була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом № АР7643475 (а.с.10).
09.11.2020 року ОСОБА_1  звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про подію та виплату страхового відшкодування за договором ОСЦПВВНТЗ № АР7643475 (а.с.149).
Аварійним комісаром ОСОБА_5 19.11.2020 року складено Протокол (Акт) огляду транспортного засобу «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , яким визначено пошкодження автомобіля. При огляді був присутній потерпілий ОСОБА_1 , який від підпису протоколу відмовився (а.с.58).
Згідно з наданої ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зведеної таблиці попереднього розрахунку розміру матеріальної збитку від 21.12.2020 року, розмір збитку становить 57431,08 грн. (а.с.59), ця сума зменшена на суму франшизи (1500,00 грн.). 
29.12.2020 року потерпілою особою - ОСОБА_1 узгоджено із страховою компанією суму матеріального збитку та за відрахуванням франшизи узгоджено суму страхового відшкодування - 50 000,00 грн. (а.с.56).
Платіжним дорученням №766 від 06.01.2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА»  перерахувала 50 000,00 грн. на рахунок потерпілого, відкритий ним в АТ «СБЕРБАНК», номер якого він повідомив у своїй заяві від 09.11.2020 року (а.с.57). 
За заявою  ОСОБА_1 від 19.11.2020 року, судовим експертом Чивчишем О.П. було оглянуто пошкоджений автотранспортний засіб позивача і 10.12.2020 року складено Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №Д17/12/20 по визначенню матеріального збитку пошкодженого автомобіля, відповідно до якого сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , в цінах на дату 08.11.2020 року, складає 220179,75 грн., ринкова вартість автомобіля з урахуванням пошкоджень, отриманих в ДТП, складає 53817,75 грн. (а.с.18-34). Вартість послуг експерта згідно з квитанцією становить 4000,00 грн. (а.с. 36). 
25.09.2021 року судовим експертом Рейнюком О.В. складено Висновок експерта № 150/21, згідно з яким сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , складає 219659,63 грн. (а.с.80-104).
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої виходив з того, що на момент ДТП, яка відбулась 08 листопада 2020 року, цивільна-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», якою повністю відшкодовано завдані збитки у розмірах, узгоджених із ОСОБА_1 , а тому вимога про стягнення всього розміру завданої матеріальної шкоди є необґрунтованою, у зв`язку з чим з винної особи підлягає стягненню на користь позивача сума франшизи, яка не відшкодовується страховиком.
Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 є винним у завданні шкоди, належному позивачу майну, а тому він повинен нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, розмір якої суд визначив у 5 000,00 грн.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає, з огляду на наступне.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП за участю керованого ним автомобіля «ВАЗ 2110», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , та автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , під керуванням  ОСОБА_1 , яка відбулась 08 листопада 2020 року, та на відповідача ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме ОСОБА_2 є особою винною у пошкодженні транспортного засобу позивача, що останнім не оспорюється.
Отже, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням належного йому майна, за рахунок винної особи - ОСОБА_2 .
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
 Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу «ВАЗ 2110», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом № АР7643475, з лімітом відповідальності в 130 000 грн. 00 коп. (а.с.10, 54)., у зв`язку з чим  ОСОБА_1  має право на  відшкодування завданих йому  збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ПАТ «НАСК «ОРАНТА», тобто у розмірі 128 500,00 грн., а саме: 130 000 грн. (ліміт відповідальності страховика згідно Полісу № АР7643475) - 1500 грн. (франшиза згідно Полісу №№ АР7643475), а решту - за рахунок винної особи ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди, як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції від 04 лютого 2013 року, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. 
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку експерта № 150/21 від 25.09.2021 року, складеного судовим експертом Рейнюком О.В. на підставі ухвали суду від 15 липня 2021 року, ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , станом на 08 листопада 2020 року, складає 219 659,63 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , складає 371 044,26 грн.; сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , складає 219 659,63 грн.; ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , з урахуванням пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, станом на 08 листоада 2020 року, складає 71 364,75 грн. (а.с.80-104).
Тобто, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим ремонт автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , є економічно необґрунтованим та він вважається фізично знищеним.
Оскільки, автомобіль  «Volkswagen Passat», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , вважається знищеним, його власнику ОСОБА_1 відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 148 294,88 грн., із яких 128 500,00 грн. підлягає відшкодування за рахунок страховика ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а 19 794,88 грн. за рахунок винної особи ОСОБА_2 .
Оскільки, 29.12.2020 року потерпілою особою ОСОБА_1 , у відповідності до вимог статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,  узгоджено із страховою компанією суму матеріального збитку та за відрахуванням франшизи узгоджено суму страхового відшкодування - 50 000,00 грн. (а.с.56, 146), й доказів протилежного суду не надано, зокрема, не заявлено клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для покладення на ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодування завданих збитків у повному обсязі, а тому рішення суду в цій частині вважає законним та обгрунтованим та зміні чи скасуванню не підлягає.
Разом з тим, вказана обставина не звільняє винну особу ОСОБА_2 відшкодувати завдані збитки у розмірі, що перевищують ліміти відповідальності страховика, у зв`язку з чим колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 19 794,88 грн., у тому числі й 1 500,00 грн. франшизи.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди заслуговують на увагу, у зв`язку з чим колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду в частині частково задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи у розмірі 1 500,00 грн. та ухвалює в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 19 794,88 грн., у тому числі й 1 500,00 грн. франшизи.
Не може погодитись колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Отже, з урахування того, що, внаслідок протиправної поведінки  відповідача, порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1  належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, що   безумовно тягне за собою  зміни у житті позивача, колегія суддіввважає за необхідне визначити моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн., що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації, у зв`язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду щодо часткового задоволення цих позовних вимог та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та розподілу судових витрат,  та ухвалює в цій частині нове рішення. 
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
У зв`язку з чим, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 660,81 грн., із яких: 664,31 грн. (судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви), 2 000,00 грн. (витрати на проведення експертизи) та 996,50 грн. (судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги), тобто пропорційно до задоволених вимог. 
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року в частині вирішення по суті позовних вимог  ОСОБА_1  до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1  до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь ОСОБА_1  матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 19 794 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні 88 (вісімдесят вісім) копійок. 
В задоволенні решти позовних вимог  ОСОБА_1  до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити.
Позовні вимоги  ОСОБА_1  до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь ОСОБА_1  моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1    до  ОСОБА_4  судові витрати у справі у розмірі 3 660 (три тисячі шістсот шістдесят) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий: 

Судді: