П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/3066/22	

 	Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.                                 Дата і місце ухвалення: 19.08.2022р., м. Одеса                                                                       	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

     В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення №155950009664 від 17.12.2021р. про відмову в призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, період навчання у Кагульському медичному училищі з 01.09.1987р. по 28.06.1990р., та призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 15.12.2021р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при наявності у неї спеціального стажу роботи 31 рік 04 місяці 28 днів, який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 15.12.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Одеській області із відповідною заявою про призначення пенсії як працівнику закладу охорони здоров`я. Однак, рішенням територіального органу ПФУ №155950009664 від 17.12.2021р. їй відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що станом на 10.10.2017р. спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію, складає 24 роки 07 місяців 12 днів із необхідних 26 років 06 місяців. При цьому, відповідачем незаконно не враховано до спеціального стажу роботи позивача періоду її навчання з 01.09.1987р. по 28.06.1990р. у Кагульському медичному училищі. Позивач вважає, що вказаний період має бути врахований до її спеціального стажу роботи на підставі ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2022р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ПФУ в Запорізькій області
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2022р. позов  задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №155950009664 від 17.12.2021р. щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано Головне управління ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2021р. про призначення їй пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до пільгового страхового стажу позивача періоду навчання у Кагульському медичному училищі з 01.09.1987р. по 28.06.1990р.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління ПФУ в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог Головне управління ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 19.08.2022р. у відповідній частині з прийняттям по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності зарахування  до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 періоду її навчання з 01.09.1987р. по 28.06.1990р. у Кагульському медичному училищі. Згідно законодавства, яке діяло на той час, медичне училище не було закладом професійної (професійно-технічної) освіти, а належало до вищих навчальних закладів. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 у спірний період часу навчалася у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів відповідно до ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», тому Головним управлінням правомірно не зараховано до спеціального стажу позивача періоду її навчання в Кагульському медичному училищі. Відповідний період навчання зараховано територіальним органом ПФУ до загального трудового стажу ОСОБА_1 .
Також, апелянт посилається на те, що оскільки станом на 10.10.2017р. стаж за вислугу років ОСОБА_1 складає 24 роки 07 місяців 12 днів із необхідних 26 років 06 місяців, тому рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області №155950009664 від 17.12.2021р. правомірно відмовлено позивачу в призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 28.06.1990р. ОСОБА_1 у період з 01.09.1987р. по 28.06.1990р. (2 роки 9 місяців 28 днів) навчалася у Кагульському медичному училищі за спеціальністю «Медична сестра». Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 28.06.1990р. позивачу присвоєно кваліфікацію «медична сестра».
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.03.1991р. позивач працювала на посаді медичної сестри в закладах охорони здоров`я, а саме:
-          у період з 10.09.1990р. по 01.10.1991р. на посаді медичної сестри Тараклійської центральної районної лікарні;
-          у період з 20.01.1992р. по 01.09.2002р. на посаді медичної сестри неврологічного відділення Ренійської центральної районної лікарні;
-          у період з 01.11.2004р. по 01.10.2013р. на посаді медичної сестри неврологічного відділення Ренійської центральної районної лікарні;
-          у період з 01.10.2013р. по 01.11.2013р.  на посаді медичної сестри загальної практики сімейної медицини  Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Орлівка;
-          у період з 04.11.2013р. по 02.01.2014р.  на посаді медичної сестри у Ренійському центрі первинної медико-санітарної допомоги Ренійської райради Одеської області; 
-          у період з 03.01.2014р. по 14.12.2021р. на посаді медичної сестри неврологічного відділення Ренійської центральної районної лікарні.
ОСОБА_1 звільнена із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, про що КНП «Ренійська ЦРЛ» видало наказ №157/ОС від 14.12.2021р.
15.12.2021р. позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до п.п.4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності передано для розгляду до Головного управління ПФУ в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області №155950009664 від 17.12.2021р. позивачу  відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю у неї необхідного стажу за вислугу років. 
Зазначено, що з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019р. №2-р/2019 право виходу на пенсію за вислугу років мають медичні працівники, які набули вислугу років на відповідних посадах, станом на: 1 квітня 2015 року - не менше 25 років; 31 грудня 2015 року - не менше 25 років 6 місяців; 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. За результатами розгляду наданих позивачем до заяви документів до страхового та спеціального стажу зараховано всі документи. Страховий стаж заявника становить 31 рік 4 місяці 28 днів. Стаж за вислугою років станом на 10.10.2017р. становить 24 роки 7 місяців 12 днів.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №155950009664 від 17.12.2021р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління ПФУ в Запорізькій області, при вирішенні питання про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», необґрунтовано не врахувало до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на даний вид пенсії, періоду її навчання у професійно - технічному навчальному закладі. Судом першої інстанції враховано, що перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем зарахування її на роботу не перевищує 3 місяці, а також що ОСОБА_1 зарахована на роботу за набутою професією. А відтак, за висновками суду, період навчання позивачем з 01.09.1987р. по 28.06.1990р. у Кагульському медичному училищі підлягає зарахуванню до спеціального стажу відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту». У зв`язку з цим, за висновками суду, рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області №155950009664 від 17.12.2021р. щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу є протиправним та підлягає скасуванню. 
Поряд з цим, суд першої інстанції зазначив, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області, як органу, до якого подавалась заява про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2021р. про призначення їй пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до пільгового страхового стажу позивача періоду навчання у Кагульському медичному училищі з 01.09.1987р. по 28.06.1990р.
На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ПФУ в Одеській області.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з огляду на наступне.
За нормами частини першої статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII  мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017р.
Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону №1788-XII призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017р. визначеного Законом №1788-XII страхового і спеціального стажу.
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
За змістом статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015р., який набрав чинності з 01.04.2015р., п. «е» ст.55 Закону №1788-XII викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015р. до ст.55 Закону №1788-XII 01.01.2016р. внесені зміни в п. «е» вказаної статті, який викладено в наступній редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019р. №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. «а» ст.54, ст.55 Закону №1788-XII від 05.11.1991р. зі змінами, внесеними законами №213-VIII та №911-VIII, якими, серед іншого підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ.
Як вже зазначалося колегією суддів, рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області №155950009664 від 17.12.2021р. ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII у зв`язку із відсутністю у неї необхідного пільгового стажу. При цьому, територіальним органом ПФУ не зараховано до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду її навчання у Кагульському медичному училищі з 01.09.1987р. по 28.06.1990р.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998р. №103/98-ВР до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Аналогічна за змістом вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998р. №240, яким передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, Кагульське медичне училище позивач закінчила  28.06.1990р. за спеціальністю «Медична сестра» та вже з 10.09.1990р. прийнята на посаду медичної сестри Тараклійської центральної районної лікарні.
А відтак, колегія суддів вважає правильним висновком суду першої інстанції, що на підставі статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» період навчання ОСОБА_1 у Кагульському медичному училищі з 01.09.1987р. по 28.06.1990р. підлягає зарахуванню в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.
Апелянт посилається на те, що медичне училище не було закладом професійної (професійно-технічної) освіти, а належало до вищих навчальних закладів згідно статті 34 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» від 23.05.1991р. №1060-ХІІ.
Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки вказаний Закон №1060-ХІІ прийнято після закінчення навчання ОСОБА_1 у Кагульському медичному училищі, у зв`язку з чим його положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. 
Відповідно до статті 5 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974р. №2778-VIII, який був чинним у період проходження позивачем навчання у Кагульському медичному училищі (далі - Закон №2778-VIII, у редакції, що діяла на час проходження позивачем навчання), структура системи освіти включає: дошкільне виховання; загальну середню освіту; позашкільне виховання; професійно-технічну освіту; середню спеціальну освіту; вищу освіту.
За нормами статті 48 Закону № 2778-VIII особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою.
Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.
З наведених норм Закону №2778-VIII, у взаємозв`язку з положеннями ст.18 Закону №103/98-ВР, колегія суддів доходить висновку, що медичне училище у період навчання в ньому ОСОБА_1 було закладом професійної (професійно-технічної) освіти.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ГУ ПФУ в Одеській області та скасування рішення суду від 19.08.2022р. колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 18 жовтня2022 року.

Головуючий:                                                                                                          І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                      А.І. Бітов

                                                                                                                    О.В. Лук`янчук