Постанова
Іменем України
 
06 жовтня 2022 року                   
м. Київ
 
справа № 509/4315/16-ц
провадження № 61-16369св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта», 
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 липня 2020 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Атланта» про повернення грошових коштів, стягнення 3% річних та відшкодування шкоди.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 
2017 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13 562 грн, що еквівалентно 500 дол. США, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 122 058 грн, що еквівалентно 4 500 дол. США, стягнено солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 1 695,25 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Овідіопольського районного суду Одеської скасувати частково, постановити нове рішення, яким у позові 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу 122 058 грн, що еквівалентно 4 500 дол. США відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми відмовлено.
24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року.
Заяву мотивував тим, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови від 02 грудня 2019 року вийшов за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції. Судом не було прийнято до уваги наявність у нього підписаного ОСОБА_2 договору поруки від 01 жовтня 2016 року, тому суд застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, чим були порушені його права.
Заявник просив скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року та переглянути справу за нововиявленими обставинами у зв?язку з наявністю договору поруки від 01 жовтня 2016 року, підписаного 
ОСОБА_2 , постановити судове рішення, яким залишити в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 
02 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Атланта», третя особа - ОСОБА_4 , про повернення грошових коштів, отриманих за продаж садового будинку та відшкодування шкоди відмовлено.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема тим, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що згідно договору № 105/16 від 01 жовтня 2016 року про намір укласти угоду, укладеного між ТОВ «Атланта», як агентством, ОСОБА_3 , як власником, та ОСОБА_1 , як покупцем, власник і покупець зобов`язались укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження садового будинку та земельної ділянки площею 0,040 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
За умовами Договору № 105/16 від 01 жовтня 2016 року сторони узгодили ціну об`єкту, яка рівна грошовій сумі в гривнях та еквівалентна 5 000 дол. США; власник прийняв «забезпечувальний платіж» в грошовій сумі в гривнях, яка еквівалентна 500 дол. США.
01 жовтня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4 500 дол. США в рахунок сплати за садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 зобов`язується в строк до 21 січня 
2017 року підготувати всі необхідні для вчинення правочину документи. ОСОБА_2 в свою чергу виступає поручителем та гарантує виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 та у випадку неможливості укласти правочин у визначений строк гарантує повернення ОСОБА_1 від ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 4 500 дол. США. Апеляційний суд, скасовуючи рішення Овідіопольського районного суду Одеської області в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виходив з того, що договір поруки не був підписаний ОСОБА_2 , на що суд першої інстанції не звернув уваги, проте вказане було підставою визнання договору недійсними у зв`язку з невідповідністю їх вимогам частинам третій-п`ятій статті 203 ЦК України, а тому цей правочин не може вважатися такими, що спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним.
Як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час ухвалення рішення або постановлення ухвали, але про них не знали і не могли знати заявник і суд. Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є процесом, що визначається юридичною природою цих обставин, до яких відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, що існували на час розгляду справи і не могли бути відомі заявникові. Отже, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Атланта» про повернення грошових коштів, стягнення 3% річних та відшкодування шкоди.
ОСОБА_2 не погодившись частково з рішення суду та подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати частково, постановити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.
На підставі викладеного та відповідно до матеріалів справи встановлено, що при ухвалені постанови від 02 грудня 2019 року судом апеляційної інстанції справа розглянута в межах поданої позовної заяви ОСОБА_1 та в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , при цьому апеляційним судом були застосовані норми матеріального права у відповідності із виниклих між учасниками справи правовідносин.
Тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та скасування постанови Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року, оскільки посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови від 02 грудня 2019 року вийшов за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції не є нововиявленими обставинами, так як спростовується матеріалами справи та встановленими судом обставинами.
Аргументи учасників справи
У листопаді 2020 року ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що 24 лютого 2020 року він звернувся до Одеського апеляційного суду з заявою про перегляд постанови указаного суду від 02 грудня 2019 року, у якому зазначено про відсутність підпису 
ОСОБА_2 у договорі поруки від 01 жовтня 2016 року, за нововиявленими обставинами, зазначивши, що у нього є оригінал договору поруки від 01 жовтня 2016 року, у якому стоїть підпис ОСОБА_2 , який існував на час розгляду апеляційної справи та є підставою для перегляду постанови.
Після отримання ухвали суду про відкриття провадження йому стало відомо, що слухати справу буде суддя Комлева О. С., яка постановила судове рішення 
02 грудня 2019 року, вона спотворила обставини справи та вигадала факт відсутності підпису відповідача у договорі поруки, яке він намагався оскаржити до Касаційного цивільного суду.
07 квітня 2020 року після отримання ухвали суду він подав до цього ж суду заяву про відвід судді Комлевої О. С., яка постановила ухвалу, якою визнала її безпідставною. 28 квітня 2020 року Одеський апеляційний суд розглянув подану ним заяву про відвід судді Комлевої О. С. без його виклику у судове засідання та відмовив у її задоволенні.
13 травня 2020 року головуюча суддя Комлева О. С. постановила ухвалу суду про призначення справи до розгляду на 08 липня 2020 року на 11:00.
02 червня 2020 року він отримав повістку про виклик у судове засідання, яке було призначене на 08 липня 2020 року об 11 годині, про що розписався у почтовому повідомленні 6530007592745.
08 липня 2020 року він прибув до суду, зареєструвався у охорони суду, яка зателефонувала до помічника судді, що він прибув для участі у судовому засіданні, після чого охорона повідомила його, що судове засідання, призначене на 08 липня 2020 року, не відбудеться та буде перенесено на іншу дату, яка буде визначена пізніше, проте більше на його адресу ніяких судових повісток не надходило. Вирішивши, що ці обставини пов`язані з коронавірусом, він довго очікував на повістку, яка так на його адресу не надійшла.
02 жовтня 2020 року він ознайомився у Овідіопольському районному суді Одеської області з матеріалами зазначеної цивільної справи, у якому була ухвала Одеського апеляційного суду від 10 липня 2020 року про відмову йому у перегляді постанови суду від 02 грудня 2019 року за нововиявленим обставинами з посиланням на те, що вихід судом за межі апеляційної скарги не є нововиявленими обставинами, без зазначення головної підстави для перегляду - наявність договору поруки з підписом ОСОБА_2 , про що він зазначав у заяві про перегляд постанови суду від 02 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами. Це свідчить про упередженість судді 
Комлевої О. С. та фальсифікації нею підстав для перегляду справи.
Одеський апеляційний суд розглянув його заяву про перегляд постанови від 02 грудня 2019 року - 10 липня 2020 року без виклику сторін у справі, а головне за його відсутністю та неможливістю прийняти участь у розгляді справи, на якому він повинен був ознайомити судову колегію з оригіналом договору підряду від 01 жовтня 2016 року, який підписаний ОСОБА_2 .
Суд порушив статтю 128 ЦПК України, яка передбачає вручення судової повістки про виклик до суду, статтю 372 ЦПК України, яка передбачає, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки. Суд порушив підпункт 5 пункту 1 статті 411 ЦПК України, яка передбачає обов`язкове скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, у разі розгляду справи за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час та місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Одеський апеляційний суд при розгляді заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами розглянув справу, призначену на 08 липня 2020 року, а розглянуту 10 липня 2020 року без його участі, без виклику до суду та пред`явлення оригіналу договору підряду з підписом ОСОБА_2 , про відсутність якої стверджувала суддя Комлева О. С., що дає підстави для скасування ухвали Одеського апеляційного суду від 10 липня 2020 року з направленням справи на новий розгляд у іншому складі суду.
Суд порушив підпункт 2 пункту 1 статті 411 ЦПК України, яка передбачає обов`язкове скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В ухвалі Верховного Суду від 19 січня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року касаційне провадження у справі № 509/4315/16-ц за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 1519/2-5034/11.
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року поновлено касаційне провадження у справі.
Позиція Верховного Суду
Рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини перша, четверта, п`ята статті 268 ЦПК України).
У частині першій статті 381 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 (порядок вирішення питань при колегіальному розгляді справи) і глави 9 «Судові рішення» розділу ІІІ «Позовне провадження» цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 (постанова суду апеляційної інстанції) цього Кодексу.
Згідно зі статтею 383 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції проголошується за правилами, встановленими статтею 268 цього Кодексу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження 
№ 61-175сво21) вказано, що «слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Проголошення судового рішення передбачає надання публічності такому рішенню, дотримуючись принципу гласності судового процесу. Тобто проголошення судового рішення відбувається публічно або у закритому судовому засіданні лише під час перебування учасників справи у судовому засіданні у залі суду; у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін».
У справі, що переглядається:
ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 08 липня 2020 року;
копію указаної ухвали ОСОБА_1 отримав 02 червня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а. с. 72);
відповідно до довідки Одеського апеляційного суду, у зв`язку з неявкою сторін справа № 509/4315/16-ц розглянута за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу 08 липня 2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (т. 2, а. с. 77);
докази прибуття сторін у судове засідання 08 липня 2020 року матеріали справи не містять;
повний текст судового рішення складено 10 липня 2020 року, про що зазначено в оскарженій ухвалі апеляційного суду, і 10 липня 2020 року зазначено судом датою ухвалення судового рішення (т. 2, а. с. 78, 83);
з урахуванням того, що розгляд справи, яка переглядається, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 10 липня 2020 року. 
За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України щодо розгляду справи за відсутності заявника, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, оскільки розгляд справи по суті закінчений 08 липня 2020 року (про судове засідання сторони повідомлялись належним чином). Разом з цим зазначення судом дати судового рішення датою складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, не є порушенням прав ОСОБА_1 .
Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги, що в ухваленні оскарженого судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і наявні підстави про визнання касаційним судом указаного відводу обґрунтованим з огляду на таке.
Згідно частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
03 березня 2020 року ОСОБА_1 подано до апеляційного суду заяву про відвід судді Комлевій О. С., обґрунтувавши її тим, що суддя Комлева О. С., задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , безпідставно вказала підставу для скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року. У зв`язку з цим у заявника не має довіри тому, що суддя Комлева О. С. належним чином та у повному обсязі розгляне заяву за нововиявленими обставинами. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року визнано подану ОСОБА_1 заяву про відвід необґрунтованою. Справу передано для визначення судді щодо вирішення питання про відвід судді в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України. Суд вказав, що обставини, зазначені у заяві ОСОБА_1 , не можуть бути підставою для відводу, оскільки він не вмотивований. Заява зводиться до його незгоди із постановою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року, що відповідно частини четвертої статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Комлевої О. С. відмовлено. Суд вказав, що наведені ОСОБА_1 у поданій ним заяві про відвід обставини не можуть бути підставою для відводу головуючого у справі судді Комлевої О. С., оскільки незгода позивача з процесуальним рішенням судді у розумінні статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу. Отже докази, які б підтверджували необ`єктивність, упередженість судді Комлевої О. С. у розгляді цієї цивільної справи, відсутні.
Встановивши, що відсутні підстави для відводу судді Комлевої О. С., апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
Апеляційний суд виходив, зокрема, з того, що договір поруки від 01 жовтня 
2016 року між сторонами не був підписаний ОСОБА_2 , на що суд першої інстанції не звернув уваги.
Як на нововиявлену обставину ОСОБА_1 посилався на те, що в нього наявний оригінал договору поруки від 01 жовтня 2016 року, підписаний ОСОБА_2 , а суд апеляційної інстанції при винесенні постанови від 02 грудня 2019 року вийшов за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених суді першої інстанції, а тому суд застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, чим були порушені його права.
Підставою для перегляду рішення суду є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої  статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 
2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Апеляційний суд зробив правильний висновок, що посилання заявника на порушення апеляційним судом норм права, вихід за межі доводів та вимог, заявлених суді першої інстанції та апеляційної скарги ОСОБА_2 , не є нововиявленими обставинами, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат