УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 199/5009/20
провадження № 51-2798ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_2,
суддів                        ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої 
ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року,
встановив:
За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 
від 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України 
до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції та порушує питання про її перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2022 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2, ч. 5 та ч. 6 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків - 15 днів з дня отримання копії ухвали.
Зокрема, у вказаній ухвалі було зазначено, що захисник у касаційній скарзі 
на виконання вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України не наводила.
При цьому суд касаційної інстанції звертав увагу захисника, серед іншого, на те, 
що відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання 
про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Окрім вказаного, в порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України до касаційної скарги 
не було додано копії оскаржуваного вироку місцевого суду.
Крім того, касаційним судом наголошувалося на тому, що з урахуванням вимог, викладених у ч. 6 ст. 427 КПК України, копії оскаржуваних судових рішень захисник має додати у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
У межах наданого строку захисник ОСОБА_5 повторно звернулася до суду касаційної інстанції із новою касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені 
у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунула.
Зокрема, позиція захисника ОСОБА_5, як і попереднього разу, є непослідовною 
та неузгодженою, оскільки, як убачається зі змісту касаційної скарги, адвокат, вказуючи у вступній її частині на оскарження нею лише ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, у мотивувальній частині касаційної скарги наводить доводи своєї незгоди також і з вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року щодо засудженої ОСОБА_1 .
Крім цього, всупереч вищевказаному захисник у своїй скарзі, як і минулого разу, посилаючись на неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 413 КПК України не наводить. 
Окрім вказаного, захисник знову, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження 
та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також, захисник, як і минулого разу, не долучила до касаційної скарги копій доданих до неї додатків (копій судових рішень) у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, чим порушила вимоги ч. 6 ст. 427 КПК України.
До того ж слід зазначити, що адвокат подала повторну касаційну скаргу, майже 
не змінивши змісту попередньої, чим проігнорувала вказівки суду касаційної інстанції, викладені у вищевказаній ухвалі Верховного Суду від 19 вересня 2022 року.
Згідно з ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа 
не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк. 
З огляду на те, що заявником не були виконані вимоги попередньої ухвали, 
її касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_5 її касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року щодо засудженої ОСОБА_1 
з усіма доданими до неї матеріалами.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_2                                   ОСОБА_3                                      ОСОБА_4