ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6947/22 Справа № 205/5698/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання батьківства, – 

ВСТАНОВИЛА:

       У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він познайомився з ОСОБА_2 восени 2017 року, і з того часу у них були неодноразові стосунки інтимного характеру від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина – ОСОБА_3 .
       При цьому, на той час відповідач перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , а тому в свідоцтві про народження дитини батьком записала свого чоловіка.
       Також ОСОБА_1 вказував, що після народження дитини він повідомив ОСОБА_4 про те, що біологічним батьком вказаної дитини є саме він, позивач по справі. Внаслідок чого, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства та рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року було установлено, що останній не може бути біологічним батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд визнати його батьком дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення суду — скасувати з ухваленням нового судового рішення по суті даного спору, з огляду на таке.
       Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , і в актовому записі про народження №522 від 24 травня 2019 року, зробленому Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьком дитини було записано ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст.122 СК України, матір`ю – ОСОБА_2 .
       Судом також установлено, а сторонами визнана та обставина, що на момент зачаття та народження вказаної дитини ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року вирішено виключити відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини – ОСОБА_3 , з актового запису про народження №522 від 24 травня 2019 року та відомості про батька записати за заявою матері дитини – ОСОБА_2 , відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача є дійсно порушеним і судом встановлено достатньо підстав для визнання його батьківства щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак із даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 07 липня 2021 року, тобто, з пропуском річного строку позовної давності, встановленого законодавством для такого виду спірних правовідносин. При цьому, будь-яких конкретних правових та беззаперечних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску, передбаченого ч.2 ст.129 СК України, річного строку позовної давності, та об`єктивну неможливість звернутись до суду із позовом сторона позивача не надала, а судом відповідних доказів не здобуто, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем річного строку позовної давності для пред`явлення вимог про визнання батьківства.
       Втім, колегія суддів не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
       Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
       Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
       Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
       Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
       Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
       Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
       Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
       Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.
       Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
       Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
       Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
       Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
       Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Суд вказує, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
       При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
       За загальним правилом саме висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
       Водночас, згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
       У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
       Як вбачається із матеріалів справи, районним судом призначалась судово-генетична експертиза для встановлення біологічного батьківства позивача, однак відповідач разом з дитиною не з`являлися для забору біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що унеможливило її проведення та свідчить про їх ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у даній справі.
       Таким чином, суд першої інстанції, розцінивши нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи як ухилення від участі в проведенні експертних дій, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для констатації того факту, що саме ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини, оскільки такі дії ОСОБА_2 свідчать про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача.
       Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок районного суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем річного строку позовної давності для пред`явлення вимог про визнання батьківства, з огляду на наступне.
       У справі, що переглядається, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була народжена ОСОБА_2 , яка в момент зачаття дитини перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 .
       Правовідносини про встановлення батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, регулюються положеннями статті 129 СК України, у той час як норми статті 128 СК України регулюють правовідносини щодо встановлення батьківства при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
       Отже, оскільки ОСОБА_2 в момент зачаття та народження дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , то правовідносини щодо встановлення батьківства дитини регулюються положеннями саме статті 129 СК України.
       Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
       Між тим, колегія суддів звертає увагу, що на момент пред`явлення даного позову позивач був позбавлений можливості пред`явити позов про визнання батьківства до ОСОБА_4 , оскільки відомості щодо останнього було виключені з актового запису про народження дитини №522 від 24 травня 2019 року.
       Також статтею 129 СК України визначено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.
       Під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції стороною відповідача було заявлено заяву про застосування до даних спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.
       Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України).
       При цьому, для правильного застосування частини другої статті 129 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про своє батьківство, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про своє батьківство.
       У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що лише після встановлення судовим рішенням від 25 листопада 2020 року у справі №205/10879/19 фактів, які у тому числі були підтверджені в судовому засіданні, дізнався про те, що він можливо є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Як вбачається зі змісту рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року у справі №205/10879/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа - Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про оспорювання батьківства, судом було установлено, що висновком експерта №513 від 05 серпня 2020 року, який було виготовлено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», батьківство позивача відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено.
       Як було установлено районним судом, матеріали даної справи, зокрема, зміст листування сторін за допомогою електронних засобів комунікації між сторонами за період 2018-2019 р.р., який сторонами не оспорювався та визнавався під час розгляду цього спору, фотознімки позивача разом із вагітною матір`ю дитини, та самою новонародженою дитиною у різні періоди її життя, дійсно свідчать про те, що позивач з моментів вагітності матері дитини та народження такої дитини позиціонував себе саме як біологічний батько дитини.
       Разом з тим, факт батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено лише рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року у справі №205/10879/19, відповідно до висновку експерта №513 від 05 серпня 2020 року, який було виготовлено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР».
       Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом у липні 2021 року, позивачем не було пропущено річний строк позовної давності для пред`явлення вимог про визнання батьківства.
       Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість вважати своє право щодо батьківства порушеним з огляду на перебування відповідача на той час у шлюбі, адже відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду — скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства відносно дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2022 року — скасувати.
       Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства — задовольнити.
       Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , батьком дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова