ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 листопада 2022 року           справа №200/5039/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року (повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року в м. Словянську) у справі № 200/5039/21 (суддя в І інстанції ОСОБА_1 ) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку,
                                          
                                                              УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, а також стягнення середнього заробітку.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 по стройовій частині від 28.04.2020 № 90 його звільнено та виключено зі списків особового складу військової частини з 28.04.2020.
Однак, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.04.2020 № 90 відповідач при здійсненні розрахунку при звільненні не включив до складу виплат індексацію грошового забезпечення, із розрахунку базовий місяць - січень 2008 року, а також до одноразової вихідної допомоги при звільненні не врахована доплата за участь в операції об`єднаних сил.
Позивач вважає, що у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення», індексація грошового забезпечення позивача мала проводитися із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 12.10.2016 по 28.04.2020 - січень 2008 року. На переконання позивача, не застосування таких правил призводить до виплати йому індексації не в повному обсязі.
Крім того, ОСОБА_2 зауважує, що відповідач невірно визначив розмір грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні. На переконання позивача, оскільки перед звільненням йому щомісяця виплачувалися винагорода за участь в АТО/ООС, то ця виплати мала бути включена до складу грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Також позивач вважає, що оскільки в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не виплатив йому всі належні виплати, то він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку.
З огляду на вищевикладене, позивач просив суд:
визнати неправомірними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у перерахунку та виплаті йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби із розрахунку базовий місяць - січень 2008 року;
визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 12.10.2016 по 28.04.2020 із розрахунку базовий місяць - січень 2008 року;
зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з урахуванням виплаченої суми;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.04.2020 по 01.04.2021, з урахуванням середньоденного грошового забезпечення - 352,08 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження служби із розрахунку за період з 12.10.2016 по 28.02.2018 з  урахуванням базового місяця для обчислення такої індексації - січень 2008 року, а з 01.03.2018 по листопад 2018 року, та з січня 2019 року по березень 2019 року - березень 2018 року.
Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 12.10.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для обчислення такої індексації - січень 2008 року, а з 01.03.2018 по листопад 2018 року, та з січня 2019 року по березень 2019 року - березень 2018 року.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з урахуванням виплаченої суми.
В решті заявлених вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив частково скасувати рішення місцевого суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.67-73). 
З урахуванням змін до апеляційної скарги (а.с.80), ВЧ НОМЕР_1 просила прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог стосовно одноразової грошової допомоги при звільненні.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за своєю суттю винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції є способом заохочення та мотивацією для виконання завдань та не носить постійного характеру, а тому входить до складу грошового забезпечення при обчисленні вихідної допомоги.

В зв`язку з наявністю клопотань від сторін про розгляд справи у їх відсутності, апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в оскарженій відповідачем частині про задоволення частки позовних вимог щодо одноразової грошової допомоги при звільненні. 
В іншій частині (щодо індексації грошового забезпечення) судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 (а. с. 4).
Позивач у відповідності до посвідчення серія НОМЕР_4 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.7).  
З 12.10.2016 по 28.04.2020 позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , доказом чого є копії витягів з наказів від 12.10.2016 № 243 та від 28.04.2020 № 90 (а. с. 5-6).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 22/557 від 28.04.2020, позивач з 12.10.2016 по 24.10.2016, з 21.10.2016 по 02.05.2017, з 03.06.2017 по 27.02.2018, з 08.03.2018 по 15.04.2018, з 19.04.2018 по 30.04.2018, з 01.05.2018 по 31.07.2018, з 01.09.2018 по 12.11.2018, з 23.11.2018 по 03.12.2018, з 25.12.2018 по 16.01.2019, з 18.01.2019 по 27.02.2019, з 02.03.2019 по 26.03.2019, з 16.04.2019 по 12.05.2019, з 28.05.2019 по 18.06.2019, з 07.07.2019 по 06.08.2019, з 24.08.2019 по 01.09.2019, з 16.10.2019 по 11.11.2019, з 13.02.2020 по 18.02.2020, з 11.03.2020 по 12.03.2020 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 7 зворотній бік).
На адвокатський запит представника позивача із заявою з питань виплати індексації грошового забезпечення, донарахування доплати за участь в операції об`єднаних сил (а.с.8), відповідач надав відповідь листом від 01.04.2021 № 40/35/32-523/АЗ, відповідно до якої ОСОБА_2 була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби, до складу якої включено посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби та премія. Згідно наказу МВС України від 15.03.2018 року № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» інші види грошового забезпечення до ОГД при звільненні не включаються. Також повідомлено, що останнім базовим місяцем для нарахування індексації являється березень 2018 року. Право на отримання індексації настало в грудні 2018 року. Середньоденне грошове забезпечення складає 352,08 грн. (а.с. 9).
Вважаючи, що позивачу, в тому числі, не в повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, останній звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. 
В межах апеляційного перегляду спірні правовідносини виникли з приводу неврахування при виплаті одноразової грошової допомоги при звільнення в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичної операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Стосовно цієї частини позовних вимог суд зазначає наступне.
Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232 (надалі - Закон № 2232), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011 (надалі -  Закон № 2011), постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (надалі - Постанова № 704), Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особами, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (надалі - Порядок № 260), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення).
Згідно із частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011 (надалі - Закон № 2011), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно із частиною 4 ст. 9 Закону № 2011, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до абзацу третього п. 242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, та яке саме грошове забезпечення повинно включатися при обрахунку розміру цієї вихідної допомоги при звільненні.
Згідно із частиною четвертої статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 40 Закону № 2232 гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Частиною першою статті 9 Закону № 2011 обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону № 2011 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно із частиною четвертою цієї ж статті, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з ч. 2 ст.15 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
З матеріалів справи вбачається, що винагороду за участь у антитерористичній операції до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.
Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції послався на таке.
Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011 Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції нараховувалася і виплачувалася позивачеві щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Отже, у зв`язку з тим, що позивач винагороду за участь в АТО отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні.
За такого правового регулювання та обставин справи місцевий суд вважав, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, винагороду за участь в АТО у розмірі 50 % грошового забезпечення.
Таким чином, в цієї частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.
Виплата винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в особливий період, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях або проведення антитерористичної операції у розмірах, визначених Інструкцією, що затверджена наказом МВС від 02.03.2016 № 148 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.03.2016 за № 403/28533.
Аналіз наведених нормативно-правових актів свідчить про те, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичний характер, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.
За таких обставин, винагорода за участь в антитерористичній операції не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не враховуються при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 18 квітня 2019 року (справа № 431/703/17), від 12 вересня 2019 року (справа №235/6160/16-а), а також Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року в справі №240/11441/19.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – частковому скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 200/5039/21 – скасувати в частині задоволення позовних вимог стосовно розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби з урахуванням винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, з урахуванням виплаченої суми – відмовити.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 200/5039/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 08 листопада 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук