Ухвала
Іменем України
 
12 жовтня 2022 року
місто Київ
справа № 761/2537/19
провадження № 61-9501ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк», 
третя особа - Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк»,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) щодо не включення її до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк»), які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; зобов`язати уповноважену особи Фонду включити ОСОБА_1 до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; зобов`язати Фонд включити позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Західінкомбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, зобов`язати Фонд виплатити суму відсотків за договором банківського вкладу в національній валюті від 29 вересня 2004 року № ДД-11074-01.980, укладеного з ПАТ «Західінкомбанк» у розмірі 24 842,21 грн, три відсотки річних від простроченої суми боргу - 4 283,47 грн, інфляційні втрати - 5 445,89 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року позов залишено без задоволення.
13 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи, звернулася до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, що відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
27 вересня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у якій заявник просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що заявник не була присутньою під час ухвалення судового рішення та отримала його засобами поштового зв`язку лише 12 липня 2022 року. Вважає, що суд апеляційної інстанції обмежив її право на доступ до правосуддя. Просила врахувати, що повний текст рішення суду першої інстанції оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 березня 2021 року, яке не містить відомостей про набрання законної сили. Додатково зазначає, що вона є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, постійно хворіє, проходить лікування, юридично необізнана.
Обґрунтовуючи наявність обставин непереборної сили, що стали підставою пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, ОСОБА_1 посилається на введений, з 24 лютого 2022 року на всій території України, воєнний стан. 
Мотиви та висновки суду касаційної інстанції 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно з положенням частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення з огляду на таке.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом частини першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його (її) проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодекс.
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.
Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження Київський апеляційний суд урахував наявні у справі докази на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи Шевченківським районним судом міста Києва. Повний текст рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року складено 01 вересня 2020 року, а тому останнім днем на апеляційне оскарження було 02 жовтня 2020 року. З апеляційною скаргою на зазначене судове рішення, ОСОБА_1 звернулася 13 липня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження більше ніж на рік, а саме через один рік і дев`ять місяців з дня складання повного тексту судового рішення.
Перевіряючи доводи заявника про наявність обставин непереборної сили (пункт 2 частини другої статті 358 ЦПК України), що зумовлені введенням на всій території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, Верховний Суд виходить з такого.
Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.
Разом з тим, ураховуючи, що повний текст рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року складено 01 вересня 2020 року, річний строк, протягом якого ОСОБА_1 могла реалізувати своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за наявності поважних причин, закінчився задовго до введеного на всій території України воєнного стану. А отже, посилання заявника на зазначену обставину, є безпідставним.
Інші, наведені ОСОБА_1 обставини, зокрема отримання нею рішення першої інстанції засобами поштового зв`язку 12 липня 2022 року, повний текст якого оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 04 березня 2021 року, посилання на те, що вона є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, постійно хворіє, проходить лікування, юридично необізнана, можуть бути визнані поважними причинами пропуску загального тридцяти денного строку на оскарження судового рішення, проте, такі обставини не є винятковими, що виникли внаслідок непереборної сили.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року.
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Верховний Суд, серед іншого, ураховує процесуальну поведінку заявника, яка як позивач зверталася до суду першої інстанції із заявою про розгляд справи за її відсутності, та вперше звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового рішення лише у грудні 2021 року, а повторно у червні 2022 року, тобто не демонструвала добросовісне користування своїми процесуальними правами та готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.
Право на доступ до суду не є абсолютним і обмежене строком звернення до суду. Встановлення строку оскарження судового рішення обумовлене необхідністю дотримання такого елемента принципу верховенства права, як правова визначеність.
Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення, суд має дотриматися балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до суду та принципом правової визначеності, обґрунтувавши підстави для його поновлення та виклавши мотиви, чи виправдовують вони втручання у принцип правової визначеності (res judicata).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип 
res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Узагальнюючи наведене, доводи заявника про порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження. Ухвала Київського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року є законною та обґрунтованою, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Керуючись пунктом 3 частини першої статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк», про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             Г. І. Усик
 
                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                            В. В. Яремко