Ухвала
Іменем України 
 
7 жовтня 2022 року
м. Київ
провадження № 51-4555 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                  ОСОБА_2,
суддів                                                           ОСОБА_3 ОСОБА_4, 
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року. 
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2021 року  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без конфіскації майна.
Запобіжний захід ОСОБА_1 , до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_1 визначено обчислювати з 15.03.2018 року, тобто з моменту фактичного затримання.
Не погодившись з постановленим відносно ОСОБА_1 вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2021 року в частині призначеного останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просив його скасувати та призначити більш тяжке покарання.
Обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_5 теж подали апеляційні скарги.
Ухвалою судді-доповідача від 31 грудні 2021 року за вказаними вище скаргами  відкрито апеляційне провадження, яке  триває.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року залишено без задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про скасування запобіжного заходу в рамках кримінального провадження.  
Своє рішення суд мотивував тим, що характер та тяжкість вчиненого злочину, інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_1 , пов`язаного із посяганням на громадську безпеку, характеристику особи обвинуваченого, який є громадянином іншої держави - Російської Федерації, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та яка безпосередньо приймає участь у збройній агресії проти України, що стало причиною  введення воєнного стану в Україні. ОСОБА_1 обвинувачується у сприянні діяльності терористичної організації , яка діє на тимчасово окупованих територіях. Збройна агресією РФ та загрожує небезпекою для державної незалежності України, її територіальної цілісності, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що такі обставини беззаперечно свідчать про актуальність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування обвинуваченого від суду. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, вважає, що зазначене судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що строк призначеного йому судом першої інстанції покарання скінчився, однак апеляційний суд  відмовив у скасуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи свої доводи, посилається на рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2022 року, яким було констатовано, що строк  попереднього ув`язнення ОСОБА_1 є безпідставно тривалим, що порушує п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Мотиви Суду
Що стосується посилання ОСОБА_1 на  рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2022 року щодо нього, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 459 КПК України визначено випадки, які визнаються національним законодавством виключними обставинами. Зокрема - встановленя міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом .
Заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом подається до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати(ч.3 ст.463 КПК України).
Аналогічні норми містяться у ст. 31 та 33 КПК України, які визначають склад суду та інстанційність,  відповідно до яких,  перегляд судового рішення   за виключними обставинами (п. 2 частини третьої статті 459 КПК України)здійснюється у Верховному Суді - у складі Великої Палати.  
Обвинувачений ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року про залишення без задоволення його клопотання про скасування запобіжного заходу, однак колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 та 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. 
Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні. 
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали  суду апеляційної інстанції, крім тих, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
З касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, якою залишено без задоволення його клопотання про скасування запобіжного заходу.
В оскаржуваній ухвалі не з`ясовувались питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого тощо, які мають з`ясовуватись під час розгляду кримінального провадження по суті.
Провадження, внесене до ЄРДР за № 22018160000000078 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.  1  ст.  258-3 КК України, перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції, ухвала щодо залишення без задоволення клопотання про скасування запобіжного заходу не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Заслуговує на увагу також те,  що діючим КПК України , ОСОБА_1 не обмежений у праві повторного звернення до апеляційного суду із клопотанням про вирішення питання доцільності застосування запобіжного заходу у разі зміни обставин.
 
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30  серпня 2022 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_2                                       ОСОБА_3                                          ОСОБА_6