ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2829/21  Номер провадження 33/814/1295/22	Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Бродській В.О., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 16 березня 2022 року,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 16 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 06.10.2021 о 20 год. 23 хв. у м. Полтава по вул. Панянка, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млявість мови, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 16 березня 2022 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є такою, що прийнята з порушеннями норм процесуального права і не відповідає вимогам закону. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського.
Крім того, на думку апелянта, працівником поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, адже у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, не вказано, від якого саме огляду відмовився водій.
Обґрунтовуючи свою позицію апелянт посилається також на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. А згідно з висновком, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, за результатами якого ознак сп`яніння не виявлено.
Крім того, апелянт стверджує, що його не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП. Також при наявності суперечливих показань свідків суд не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим письмові пояснення не можна вважати доказами.
Одночасно, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що про розгляд справи належним чином повідомлений не був, через військовий стан займався волонтерською діяльністю та перебував за територією Полтавської області. Про результати розгляду справи в цілому дізнався на початку квітня 2022 року після повернення додому від свого адвоката, після чого відразу подав апеляційну скаргу.
Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Враховуючи те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не приймав участь в судовому засіданні під час розгляду справи, про оскаржувану постанову дізнався запізно зважаючи на військовий стан, подана ним повторно 09.06.2022 року апеляційна скарга підлягає розгляду.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.12.2021 року о 06.10.2021 о 20 год. 23 хв. у м. Полтава по вул. Панянка, 21, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN GOLF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млявість мови, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Зазначені вище обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №020257 від 06.10.2021 року. 
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ №020257 від 06.10.2021 року (а.с.1), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, згідно з яким у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, млявість мови, нестійка хода; поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також записом відеофіксації обставин зупинення транспортного засобу під керуванням правопорушника та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, проведеними бодікамерами ВІ0140, ВІ0015 та реєстратором.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи апелянта про те, що від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся, у протоколі висловив незгоду з підозрою поліцейського, суд відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 чітко висловив небажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння ані на місці зупинки транспортного засобу, ані в медичному закладі. При цьому, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, але той відмовлявся в присутності двох свідків.
Доводи апелянта щодо того, що працівником поліції було порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, адже у протоколі суть порушення сформульована незрозуміло, не вказано, від якого саме огляду відмовився водій, суд відхиляє з огляду на те, що у протоколі у графі «Суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин» чітко зазначено: «Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки та в медичному закладі гр. ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків».
Доводи скаржника щодо відсутності направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння суд також відхиляє з огляду на те, що до матеріалів справи таке направлення долучено.
Частиною 2 статті 266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно із п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, працівниками поліції було виконано зазначені вимоги законодавства щодо процедури оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в повному обсязі, що дає підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Враховуючи наведене вище, із наявних матеріалів справи виключається невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а безсторонній та неупереджений аналіз долучених до справи доказів дозволяє констатувати, що не існує розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_1 .
Наданий ОСОБА_1 висновок №611 про результати його медичного огляду, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки він не надався для дослідження у суді першої інстанції. При цьому даний висновок не впливає на правильність оскаржуваного рішення суду, оскільки ОСОБА_1 визнаний винним у невиконання п. 2.5 ПДР, тобто відмова від проходження огляду на стан сп?яніння, а не за керування транспортним засобом у такому стані.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Проніна проти України» від 18.07.2006 року зазначив наступне: «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись к вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи».
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є обґрунтованою і не вбачаються підстави для її скасування, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити. 
Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Полтави від 16 березня 2022 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтави від 16 березня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського
апеляційного суду    Г.Л. Карпушин