П О С Т А Н О В А
                                        І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
29 серпня 2022 року                                                                                     м. Київ
        
Справа № 754/598/22
Провадження: № 22-ц/824/7916/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Мороза Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 
 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Галась І.А.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_2   звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.08.2005 року до 18.03.2021 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.03.2021 року. В шлюбі у них народилося дві доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Діти перебувають на її вихованні і матеріальному утриманні і виключно вона, позивачка, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач з серпня 2020 року проживає та офіційно працює в іншому місті, з дітьми бачиться дуже рідко,  участі в їх вихованні не бере, участь в їх матеріальному утриманні також носить нерегулярний та нестабільний характер. З відповідачем їй, ОСОБА_2 , не вдалося досягнути згоди щодо належної його участі в утриманні дітей та оформити відповідний нотаріальний договір, а тому просила суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.12.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 
 Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року позов ОСОБА_2  про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мороз Д.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір аліментів, не звернувши уваги на положення ч. 2 ст. 183 СК України, яка визначає, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, суд ухвалив рішення за відсутності доказів на підтвердження доходу відповідача, наявності у нього на праві власності, володіння та/або користування майна рухомого чи нерухомого, інших обставин, які мають істотне значення (розміри витрат відповідача, стан здоров`я матеріальне становище дітей). Вказував, що позивачкою не доведено, що діти проживають з нею, а реєстрація місця проживання не є таким доказом. Суд не встановив розміру заробітної плати відповідача, який складає 64 829 грн, наявності у нього боргу у розмірі  12 000 доларів США, витрат на придбання старшій донці телефону,  на оренду квартири та комунальні послуги, на обслуговування та страхування автомобіля, оренду машиномісця. Щомісячні витрати відповідача перевищують розмір його доходу, а тому у зв`язку з простоєм на підприємстві, де працює відповідач, він не матиме змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. 
20 червня 2022 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Матеріали справи свідчать, що діти проживають разом із нею. Вказана обставина встановлена судом. Вважала, що наведені відповідачем щодо неможливості сплачувати аліментів є неприйнятними та такими, що не звільняють його від обов`язку утримувати дітей.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню частково.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 20 квітня 2021 року.
В шлюбі народилося дві доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на час розгляду справи проживають з матір`ю.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків, щодо дітей, вважав за доцільне призначити аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожнудитину. При цьому, суд урахував, що відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнув аліменти, починаючи  з 11 січня 2022 року.
Колегія суддів не може повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
 
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно статті 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Установивши, що малолітні діти проживають разом із матір`ю і перебувають на її утриманні, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дітей, суд першої інстанції,  урахувавши якнайкращі інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, та розмір доходів відповідача, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з нього  аліментів.
Посилання скаржника на відсутність доказів проживання дітей разом з позивачкою є безпідставними  з огляду на те, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнав факт проживання доньок за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, разом з матір`ю, яка є власницею вказаної квартири, зареєстрована в ній та проживає. При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування даного факту та на підтвердження факту проживання дітей разом із ним.
Посилання відповідача на те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дітей у встановленому судом розмірі з огляду на безробіття, колегія суддів вважає не прийнятними з огляду на його, відповідача, здоровий фізичний стан, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати та працевлаштування.  Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази перебування інших осіб на його утриманні. Ці доводи є відверто цинічними, оскільки забезпечення належного рівня життя своїх дітей є обов`язком батька, а наявність у нього боргових зобов`язань та понесення витрат на оренду квартири, комунальні послуги, обслуговування та страхування автомобіля, оренду машиномісця не звільняють його від цього обов`язку.
Разом з тим,  колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дітей.  
Як убачається із позовної заяви, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Під матеріальними межами судового розгляду слід розуміти обов`язок суду вирішити справу на підставі тільки тих вимог, які заявлені заінтересованими особами. Процесуальні межі полягають у тому, що суд розпочинає розгляд справи не інакше як за заявою (скаргою) заінтересованої особи.
Відповідно до частин другої, третьої статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Стягнувши з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 183 СК України та вийшов за межі заявлених позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищенаведене рішення апеляційного суду підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу скаргу адвоката Мороза Дмитра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
 Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року в частині визначення розміру аліментів змінити, у зв`язку з чим абзац 2 та 3 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                                      Т.О. Невідома

Судді                                                                                                       І.М. Вербова

                                                                                                                 В.А. Нежура