УХВАЛА

18 листопада 2022 року 
м. Київ

справа № 420/3597/22
адміністративне провадження № К/990/31583/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року
у справі №420/3597/22
за позовом ОСОБА_1 
до Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України
треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Національний університет «Одеська морська академія», Міністерство оборони України
про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в:    
15 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі - Інститут ВМС Національного університету «Одеська морська академія»), Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - Командування ВМС ЗСУ), в якому заявив такі вимоги.
Так, звертаючись з вимогами до Командування ВМС ЗСУ ОСОБА_1 просить:
-  визнати дії щодо скасування пункту 7 наказу (по особовому складу) від 13 серпня 2020 року №60-РС, як нереалізованого щодо звільнення його - старшого мічмана, офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) - протиправним;
-  скасувати наказ (по особовому складу) №61-РС від 25 серпня 2020 року, яким скасовано пункт 7 наказу (по особовому складу) від 13.08. 2020 №60-РС як нереалізованого про звільнення його - мічмана, офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту);
-  поновити його - старшого мічмана на посаді офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» з 28 серпня 2020 року.
Звертаючись з вимогами до Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» Чернишевський М. Ю. просив:
-  визнати дії щодо його звільнення як офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації, старшого мічмана за підпунктом «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) - протиправними;
- скасувати наказ (по особовому складу) №23-РС від 28 серпня 2020 року, яким його звільнено як офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія», старшого мічмана за підпунктом «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем);
-  визнати дії щодо включення пункту 3 до наказу (по стройовій частині) №170 від 01 вересня 2020 року - протиправними;
-  скасувати пункт 3 наказу (по стройовій частині) №170 від 01 вересня 2020 року;
-  стягнути на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по день поновлення на займаній посаді;
-  зобов`язати подати, на підставі статті 382 КАС України, до суду першої інстанції звіт про виконання судового рішення.
Також позивач просить стягнути з Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» та з Командування ВМС ЗСУ солідарно на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року, яка прийнята за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, задоволена заява Міністерства оборони України та позов ОСОБА_1 залишений без розгляду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково.  Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року  скасовано. Ухвалено у справі нове рішення.
Закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про:
визнання дії щодо його звільнення як офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації, старшого мічмана за підпунктом «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) - протиправними;
визнання дій щодо скасування пункту 7 наказу (по особовому складу) від 13 серпня 2020 року №60-РС, як нереалізованого щодо звільнення його - старшого мічмана, офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) - протиправним;
скасування наказу (по особовому складу) №61-РС від 25 серпня 2020 року, яким скасовано пункт 7 наказу (по особовому складу) від 13 серпня 2020 року №60-РС як нереалізованого про звільнення його - мічмана, офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту);
скасувати наказ (по особовому складу) №23-РС від 28 серпня 2020 року, яким його звільнено як офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія», старшого мічмана за підпунктом «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).
Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про:
визнання дій Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо включення пункту 3 до наказу (по стройовій частині) №170 від 01 вересня 2020 року- протиправними;
скасування пункту 3 наказу (по стройовій частині) Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» №170 від 01 вересня 2020 року;
поновлення старшого мічмана на посаді офіцера групи охорони державної таємниці та захисту інформації Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» з 28 серпня 2020 року.
стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по день поновлення на займаній посаді.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її засобами поштового зв`язку.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
При цьому, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу скаржнику необхідно вказати,  яку саме норм матеріального права застосовано судами не правильно, чи яку норм процесуального права порушено, а також у чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. Наслідком відсутності зазначення у касаційній скарзі підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України є повернення такої скарги.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.  
Касаційна скарга не містить посилань на підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, та відповідних обґрунтувань.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, що за змістом відповідає підпунктам «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №420/3597/22 за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Національний університет «Одеська морська академія», Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова