КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5580/2022      
справа № 284/743/20                                         
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 5 грудня  2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Судді - доповідача:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                           Соколової В.В.
                                                   Поліщук Н.В.
  За участі секретаря                Моторіній В.А.          
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника Житомирської обласної прокуратури Слівінського Олександра Олександровича та ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року, постановлене суддею Сенютою В.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
 
У С Т А Н О В И В :
 
У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області, в якому просив про відшкодування   матеріальної та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що 17 липня 2012 року слідчим слідчого відділу УСБУ в Житомирській області Ласточкіним С.О. стосовно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 485 за зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених горілчаних виробів, з використанням підроблених марок акцизного збору на горілчані вироби, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст.216 КК України. У процесі розслідування кримінальної справи № 485 відносно ОСОБА_1 , під час проведення 18 липня 2012 року обшуків, слідчими слідчого відділу УСБУ в Житомирській області було виявлено та вилучено належні позивачу на праві приватної власності 18 ящиків по 20 пляшок горілки кожен; 384 ящики з пляшками горілки «Пшенична» по 20 пляшок горілки кожен; 16 пляшок горілки, 2 ящики горілки «Смачна пшенична хвиля» по 20 пляшок, 2 ящики горілки кожен, 20 пляшок «Мрія Пшенична», 17 пластикових пляшок з горілкою. 18 липня 2012 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 04 серпня 2012 року позивачу пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 216 КК України. 19 грудня 2012 року постановою Корольовського районного суду м. Житомира було скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи № 485. 27 березня 2013 року слідчим Управління Служби безпеки України в Житомирській області Ласточкіним С.О. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження за № 22013060000000048 за ч. 1 ст. 199 КК України. 19 листопада 2018 року відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до слідчого СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області Тумановського В.В. з клопотанням про повернення належного  йому майна. Згідно відповіді від 28 листопада 2018 року вих.№2310 210/03-18, вбачається що пляшки горілки визнані речовими доказами і тому повернути їх немає можливості.     Ухвалою слідчого судді Народицького районного суду Діброви О.В. від 11 грудня 2019 слідчого Тумановського В.В. зобов`язано повернути вилучені у ОСОБА_1 під час обшуку алкогольні напої у кількості 7892 пляшки. Після отримання алкогольних напоїв та виїзду з міста Овруча, де на складі поліції зберігалася горілка, найнятий автомобіль, яким позивач перевозив повернуту йому горілку, незаконно був зупинений працівниками поліції та Державної фіскальної служби. Вилучено з місця події автомобіль «ГАЗ-53» Державний номер НОМЕР_1 та належну ОСОБА_1 горілку. 
15 січня 2019 року слідчими Овруцького ВП Коростенського ВП ГУ НП в області до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення № 12019060250000576 за ч. 1 ст. 199 КК України за фактом перевезення горілки з підробленими акцизними марками. У подальшому, обидва кримінальні провадження об`єднані в одне. Вилучені алкогольній напої позивачу повернуто лише 13 червня 2020 року. Кримінальне провадження стосовно  позивача по даній справі закрито 18 червня 2020 року.
Позивач просив стягнути з Держави Україна  матеріальну шкоду, завдану йому  незаконними діями Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області в розмірі 648 571 гривна 15 коп та моральну шкоду в розмірі 543 685 гривень.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1  моральну шкоду у розмірі 598 000,00 грн.
 В  іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, представник Житомирської обласної прокуратури Слівінський О.О. та ОСОБА_1 звернулись до суду з апеляційними скаргами.
 В своїй апеляційній скарзі представник Житомирської обласної прокуратури Слівінський О.О. просить скасувати рішення в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури у розмірі 565 066, 77 грн та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, зокрема вказував, що ОСОБА_1 у заявленому позові та під час судового засідання не наведено конкретних і суттєвих обставин, в чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, також не доведений зв`язок вказаних факторів з можливими неправомірними діями відповідачів та наявності інших складових, які підлягають доказуванню у суді, а також обґрунтованого їх розміру.
Вказував, що суд визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходив з доведеності факту перебування позивача під слідством у період з 27.03.2013 року по 18.06.2020 року, однак, з таким висновком неможливо погодитися з огляду на відсутність факту перебування позивача під слідством у зазначений період.
ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі просив скасувати частково рішення у частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду  обставинами справи, що є підставою для часткового скасування рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, повноважень щодо визначення підслідності за органом, який порушив кримінальну справу ні заступник прокурора області ні інший прокурор станом на 17 липня 2012 року  не мали.
Також вказує, що 19.12.2012 року постановою Корольовського районного суду м. Житомира було скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи № 485, тобто судом визнано незаконність вилучення у позивача горілчаних виробів, але всупереч закону вилучені горілчані вироби власнику-позивачу не повернуто. Зазначає, що слідчим при вилучені майна не було подано клопотання про арешт, в таких випадках майно повинно бути  негайно повернуто особі відповідно до ст.235 КПК України, але повернуто воно не було.
Таким чином, незаконно вилучені та неповернуті протягом 95 місяців горілчані вироби у результаті незаконного утримання в органах поліції прийшли у стан непридатний для їх використання. 
Вважає, що з обставин справи вбачається незаконне переслідування позивача прокуратурою та правоохоронними органами.
 У суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Представник  прокуратури підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги позивача просив відмовити.
Представник СБУ просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
           Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому  задоволенню з наступних підстав.  
Задовольняючи  частково позов, суд першої інстанції виходив з доведеності  вимог позивача щодо його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.
Колегія суддів   частково погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з  наступних підстав. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і       обґрунтованим.
          Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           Відповідно до  ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема (п.2): закриття кримінального провадження за відсутністю подій кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, постановления виправдувального вироку суду.
         Судом встановлено, що 17.07.2012 року постановою слідчого слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіна С.О. порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за фактом зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених горілчаних виробів, з використанням підроблених марок акцизного збору на горілчані вироби, за ознаками злочинів передбачених ч. 1 ст. 204 , ч. 1 ст. 216 КК України.
           Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19.12.2012 року скасовано постанову слідчого   відділу Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіна С.О. про порушення кримінальної справи від 17.07.2012 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204 , ч. 1 ст. 216 КК України. 
           З письмових матеріалів справи вбачається, що 27.03.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 22013060000000048 за фактом скоєння злочину, передбаченого   ч. 1 ст. 199 КК України.Справу передано до Народицького РУГУ  в Житомирській області.
           Відповідно до постанови слідчого СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області Тумановського В.В.   кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22013060000000048 від 27.03.2013 року за ч. 1 ст. 199 КК України. У зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України  провадження  закрит о 18.06.2020 року.
          Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням з 17.07.2012 року по 19.12.2012 року та з 27.03.2013 року по день закриття відносно нього кримінального провадження - 18.06.2020 року, що становить повних 92 місяці.
          Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням п`ять місяців, оскільки справу було порушено відносно ОСОБА_1   з     17.07.2012  року  по 19.12.2012 року  .
           З 2013 року по 18.06.2020 року  кримінальна справа була порушена по факту скоєння злочину, ОСОБА_1 підозра не вручалася, а тому він не був особою, яка притягувалася до кримінальної відповідальності в цей період часу.
           Згідно з п. 5 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
          Відповідно до ст.ст. З, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
          Відповідно до ст.. 1176 ЦК України   Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.
2.  Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства, а також у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
          Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду , встановлюється законом.
            Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»   відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 4 Закону   № 266/94-ВР провадиться за рахунок державного бюджету.
          Відповідно до Постанови  Великої Палати Верховного Суду  від 08 лютого 2022 року  у Справі № 201/10234/20 , Провадження № 14-77цс21  зазначила, що      Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
         Крім того, Законом № 266/94-ВР також установлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини четверта та п`ята статті 4 цього Закону).
         Зазначені положення цивільного законодавства застосовуються при визначенні підстав та розміру моральної шкоди, спричиненої потерпілій особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, та свідчать про обов`язкове встановлення під час відшкодування шкоди не тільки підстав для відшкодування, а й того, у чому саме полягала моральна шкода та виходячи з принципів розумності та справедливості при визначенні її розміру.
          Разом з тим Законом № 266/94-ВР встановлено мінімальні гарантії держави на відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 4 Закону   № 266/94-ВР провадиться за рахунок державного бюджету.
            Таким чином суд першої інстанції неповно встановив обставини справи  та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для  зміни рішення суду першої інстанції в  частині стягнення моральної шкоди.
            Оскільки судом першої інстанції неправильно встановлено термін, під час якого  проти позивача було незаконно порушено кримінальну справу , колегія суддів прийшла до висновку про  зміну рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та зменшення суми стягнутої моральної шкоди з 598 000,00 грн. до 35 000 гривень.
          З урахуванням характеру правовідносин, що виникли між сторонами, глибини моральних страждань позивача, виходячи із принципів розумності та справедливості,  суд прийшов до висновку про стягнення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди.
           Мінімальний розмір заробітної плати на час стягнення моральної шкоди становить 6700 гривень. Так як позивач перебував під слідством п`ять місяців, то колегія суддів вважає, що з державного бюджету України на його користь підлягає стягненню 35 500 гривень моральної шкоди.
           Щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної вилученням у позивача 8169 пляшок горілки «Пшенична».
         Відповідно до Постанови  Великої Палати Верховного Суду  від 08 лютого 2022 року  у Справі № 201/10234/20 , Провадження № 14-77цс21      Структура національного законодавства України та його загальний зміст  свідчить про те, що процесуальні питання розгляду справ у судах можуть бути врегульовані не тільки процесуальними кодексами, а й нормативними актами, які за своєю загальною суттю хоч і не є процесуальними, однак, врегульовуючи матеріально-правові відносини, містять процесуальні норми, що стосуються процедур такого врегулювання.
       92.      Саме до таких нормативних актів відноситься й Закон № 266/94-ВР. Для визначення порядку виконання цього Закону було також прийнято наказ Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41    "Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" (далі - наказ № 6/5/3/41).
         93.    Відповідно до положень статті 3 цього Закону в наведених у статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
        94.   Звертає на себе увагу правова термінологія цієї норми, яка у своїй диспозиції застосовує два терміни, спрямовані на відновлення порушених прав потерпілої особи: відшкодування та повернення.
       95. При цьому положення статті 4 цього Закону визначають відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, за рахунок державного бюджету, повернення майна в натурі - пунктом 2, а в разі неможливості такого повернення - відшкодування його вартості за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким його передано безоплатно..
           Із матеріалів справи вбачається, що   у позивача в 2012 році було вилучено горілку в розмірі 8169 пляшок. Вказану горілку було долучено до матеріалів справи як речовий доказ.
           В матеріалах кримінальної справи щодо ОСОБА_1 міститься висновок головного експерта відділу спеціальних видів досліджень НДЕКЦ при УМВС України у Рівненській області № 431 від 03.08.2012 року, згідно якого сукупність досліджуваних показників ( повнота наливу, органолептичні показники та міцність) спиртовмісних рідин марки «Пшенична» не відповідають обов`язковим вимогам до якості продукції діючого стандарту ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови».
          Звертаючись з вимогами про відшкодування  матеріальної шкоди, позивач послався  на те, що горілчані вироби, які йому були повернуті відповідачем,   були неналежної якості  , а тому він просив стягнути як відшкодування матеріальної шкоди вартість цих горілчаних виробів. На підтвердження своїх доводів надав висновок експертизи  від 07.08. 2020 м.Рівне № 2.1-2/20, відповідно до якого зразки прозорих безбарвних рідин, які містяться в скляних пляшках з етикетками  «Пшенична, Мрія, горілка» за частиною досліджуваних показників не відповідають обов`язковим вимогам до якості продукції діючих стандартів України : ДСТУ 4256: 2003 ( том 2 а.с.55-64)
         Виходячи із того, що у  позивача дійсно були вилучені горілчані вироби, що не заперечувалося сторонами, однак, були повернуті  позивачу органами  поліції, позивач в розписці про отримання горілчаних виробів зазначив, що претензій  з цього приводу не має, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, так як вона була позивачу відшкодована шляхом повернення вилученого майна відповідно до  статті 4   пункту 2  Закону № 266/94-ВР.  
          Доводи позивача щодо повернення  горілчаних виробів неналежної якості  не можуть бути прийняті судом до уваги  оскільки такої ж якості горілчані  вироби були і вилучені у позивача в 2012 році.
          За цих обставин колегія суддів вважає, що в частині відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, яке повинно бути залишено  без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення. 

Керуючись ст.ст.  367, 374, 376  ЦПК України, колегія суддів
 
                                                   П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу представника Житомирської обласної прокуратури Слівінського Олександра Олександровича задовольнити частково. 
 Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року   змінити в частині стягнення розміру моральної шкоди, зменшивши моральну шкоду стягнуту з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1   з 598 000 гривень до 35 500 гривень.

В решті рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року    залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови. 
 
Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2022 року.

Суддя - доповідач:       

 
                    Судді: