Номер провадження: 22-ц/813/7343/22 
Справа № 521/9170/18
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним лімітом,

                                        ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 21.12.2010 року відповідачка підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідачка отримала кредитний ліміт на картку, яким тривалий час користувалася. Однак, через неналежне виконання зобов`язань за кредитним лімітом, у відповідачки станом 30.04.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 91 538, 98 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі – 1 861,42 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 79 964,22 грн.; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 878,15 грн.; та штрафів – 500 грн. фіксована частина та 4 335,19 грн. процентна складова.
22.12.2021 року уточнивши позовні вимоги, шляхом зменшення заявленої суми до стягнення, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь 11 562,75 грн. боргу, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі – 1 861,42 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4 759, 97 грн., пені у розмірі 4 941,36 грн. (а.с.132)
Відповідачка позов не визнала та 06.12.2021 року подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.99-100).
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 1 861,41 грн. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4 759, 97 грн. та пені у розмірі 4 941,36 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, рішення переглядається лише в частині відмови у стягненні відсотків та пені, в іншій частині рішення не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вказана справа з ціною позову 11 562,75 грн. є малозначною, а тому розглядається в порядку письмового провадження, без виклику сторін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення процентів та пені, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав належних та допустимих доказів про досягнення між сторонами згоди про нарахування процентів та пені. Підписана відповідачем анкета-заява цих умов не містить. Зазначення в заяві про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, без ідентифікації самих Умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з такою редакцією умов, на якій наполягав банк. Умови та Правила надання банківських послуг, представлені банком, підпису відповідача не містять, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, банком не надано, а тому підстав для стягнення процентів та пені не має. В той же час, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, що відповідачка користувалася коштами Банку, однак відомості про їх повернення відсутні, то фактично отримана нею сума у розмірі 1 861,41 грн. відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, підлягає поверненню.
Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.
Матеріалами справи встановлено, що 21.12.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. 
На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт, який неодноразово змінювався (а.с.129).
Відповідно до виписки руху коштів по кредитному рахунку, ОСОБА_1 активно користувалася грошовими коштами Банку для власних потреб протягом кількох років (а.с.181-189).
Звертаючись до суду, позивач вказує про те, що відповідачка порушує умови кредитування, внаслідок чого у неї станом на 30.04.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 91 538, 98 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі – 1 861,42 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 79 964,22 грн.; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4 878,15 грн.; та штрафів – 500 грн. фіксована частина та 4 335,19 грн. процентна складова.
Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь 11 562,75 грн боргу, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі – 1 861,42 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 4 759, 97 грн. та пені у розмірі 4 941,36 грн. (а.с.132)
При цьому, підписаної відповідачем довідки про ознайомлення її з умовами кредитної картки Універсальна, позивач до суду першої інстанції не надав, наголошуючи на тому, що сплата відсотків за користування кредитним лімітом та штрафні санкції передбачені Умовами та Правилами, а також Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті та які долучені до позовної заяви, з якими відповідачка погодилася підписавши анкету-заяву.
Колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві, яка підписана позичальником, процентна ставка та розмір пені не зазначені, а долучений до позовної заяви Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем не підписані.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків та пені, оскільки вказані умови передбачені долученою до апеляційної скарги довідкою про ознайомлення позичальника з умовами кредитування кредитної картки Універсальна, яка містить підпис останньої.
Проте, звертаючись з позовом до суду, позивач цієї довідки не надавав, а надав лише Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів банку, які розміщенні на банківському сайті, обгрунтовуючи свою позицію тим, що стягнення відсотків та пені передбачено саме цими документами, з умовами яких погодилася відповідачка, підписавши анкету-заяву.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки підписаною відповідачем анкетою-заявою не передбачено сплату відсотків та пені, а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки не містять підпису відповідачки, то відсутні підстави вважати, що сторони досягли домовленості про розмір та порядок сплати позичальником процентів та пені.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З урахуванням того, що позивач не надавав довідку про умови кредитування в суд першої інстанції, що надало б можливість районному суду вирішити питання щодо процентів за договірною ставкою, а надав такі докази в апеляційний суд при зверненні з апеляційною скаргою, без зазначення причин неможливості подання цих доказів в районний суд, в апеляційного суду відсутні підстави для її дослідження.
Разом з тим, встановивши фактичне користування відповідачкою грошовими коштами Банку (тобто встановивши виникнення між сторонами кредитних правовідносин), суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», якою заборонено видачу безпроцентних кредитів за винятком випадків передбачених законом.
Фактично відповідачем були отримані грошові кошти для власних потреб - на споживчі цілі і тому в даному випадку користування грошовими коштами, які були отримані фізичною особою – громадянином від банківської установи, не можуть бути безпроцентними.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, встановивши відсутність встановлення процентів договором, суд першої інстанції мав застосувати положення ч.1 ст. 1048 ЦК України та стягнути з відповідача відсотки на рівні облікової ставки НБУ.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач просив застосувати строк позовної давності, який за положенням ст. 257 ЦК України становить три роки.
Відповідно матеріалів справи строк дії карти спливає 30.04.2016 року, позивач звернувся з позовом до суду 30.05.2018 року, таким чином нарахування процентів із застосуванням облікової ставки НБУ, з урахуванням заявленого відповідачем строку позовної давності, має відбуватися за період з 30.05.2015 року по дату закінчення строку дії карти 30.04.2016 року.
Після цього періоду, права Банку захищаються за процентною ставкою передбаченою ч.2 ст. 625 ЦК України – 3% річних.
Отже, за період з 30.05.2015 року по 30.04.2016 року включно проценти розраховуються із застосуванням діючих облікових ставок НБУ від суми заборгованості 1861,42 грн.:
- з 30.05.2015 року по 27.08.2015 року - 30% річних = 137,70 грн;
- з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року - 27% річних = 38,64 грн;
- з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року - 22% річних = 234,08 грн;
- з 22.04.2016 року по 30.04.2016 року - 19% річних = 8,73 грн.
Загальна сума процентів, які підлягають стягненню із застосуванням облікової ставки НБУ становить 419,15 грн.
Після спливу строку кредитування проценти розраховуються за ставкою передбаченою ч.2 ст. 625 ЦК України – 3% річних за період з 01.05.2016 року по 01.05.2019 року, з урахуванням строку позовної давності 3 роки, за наступною формулою:
Період розрахунку: з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року - 245 днів
 1 861,42 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 245 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 37,38 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 365 днів
 1 861,42 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 55,84 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 365 днів
 1 861,42 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 55,84 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 01.05.2019 року - 121 день
1 861,42 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 121 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 18,51 грн.
Загальна сума 3% річних складає 167,57 грн.
За таких обставин, рішення суду слід змінити та стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним лімітом у загальному розмірі 2 448,13 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 1861, 41 грн., та процентів у розмірі 586,72 грн. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в порядку апеляційного перегляду рішення змінено та позов задоволено у розмірі 2 448,13 грн., що становить 21 % від заявлених вимог з урахуванням їх уточнення – 11 562,75 грн., судові витрати підлягають перерозподілу та стягненню з відповідача на користь позивача за подання позову до суду судового збору у розмірі 370 грн. 02 коп. (1762*21%).
Що стосується судового збору за подання апеляційної скарги, то слід зазначити, що рішення суду фактично було оскаржено в частині відмови у стягненні процентів та пені на загальну суму 9 701,33 грн. (84% від суми заявленого позову). 
Тому судовий збір за подання апеляційної скарги мав становити 1 762* 150%*84% = 2 220 грн. 12 коп., які з урахуванням часткового задоволення цих вимог в апеляційному порядку підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням принципу пропорційності, в той час, як апелянтом фактично сплачено 2 643 грн.
Решта судового збору сплаченого апелянтом за подання апеляційної скарги – 422 грн. 88 коп. (2 643- 2 220,12) може бути повернута за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір», як зайве сплачена.
Внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку вимоги задоволені у розмірі 586.72 грн., що становить 6 % від оскаржених в апеляційному порядку і тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 133 грн. 20 коп.( 2 220,12*6%).
Загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 370,02 + 133,20 = 503 грн. 22 коп.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року - змінити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі - 2 448,13 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 1861, 41 грн. та процентів у розмірі 586,72 грн. 
В решті вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позову до суду та апеляційної скарги у загальному розмірі 503 грн. 22 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 18.10.2022 року

               Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе

                 Судді:                                                                           А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова