ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/160/22  Номер провадження 22-ц/814/2321/22	Головуючий у 1-й інстанції Самойленко Л.М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 червня 2022 року у справі за позовною заявою  ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,- 

В С Т А Н О В И В :
У травні 2022 року позивач  ОСОБА_2 звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 23.07.2011 року. Від вказаного шлюбу мають спільну доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні стосунки між ними припинились у зв`язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, мають зовсім протилежні погляди на сім`ю та сімейні цінності. В сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між сторонами фактично припинилися з грудня 2021 року. Просила судові витрати в сумі 992,40 грн покласти на позивача.
Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 22 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу – задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 липня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №16, - розірвано.
Залишено позивачці прізвище « ОСОБА_4 ».
Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення.
З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 червня 2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене без належного дослідження усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що він повністю заперечує проти розірвання шлюбу, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, постійно підтримує доньку в навчанні, працює, усвідомлює допущені ним помилки в сімейних стосунках з дружиною та хоче зберегти сім`ю, просить суд щодо надання строку для примирення. Вважає, що вимога позивача не є доведеною жодними належними та допустимими доказами.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх показань. Посилається на те, що ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 17.06.2022 року було відкрито провадження у справі і надано йому, як відповідачу, право подати у 15-денний строк відзив на позовну заяву з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а справа буде розглядатися за правилами спрощеного провадження 22.06.2022 року о 09-00 год. Ухвала апелянтом була отримана 18.06.2022 року, тобто наданий йому строк для подання відзиву закінчується 04.07.2022 року, проте судом 22.06.2022 року було ухвалено рішення про розірвання шлюбу.
Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. На момент розгляду справи позивач у справі –  ОСОБА_2  брала участь у режимі відеоконференції в Семенівському районному суді Полтавської області,  інші особи будучи належним чином та завчасно  повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Полтавської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №16. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Судом першої інстанції під час розгляду справи правильно встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося, оскільки вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, на підставі цього стали чужими людьми. 
Подальше формальне збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. В сім`ї відбувалися сварки, які поступово привели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між сторонами фактично припинилися з грудня 2021 року. З часу припинення шлюбних відносин примирення між сторонами не відбулось. Позивачка не вважає можливим збереження сім`ї.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, дійшов висновку, що примирення сторін є неможливим. Тому, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін,  позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. 
У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. 
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції суд в порушення вимог ст.111 СК України не вжив жодних (будь-яких) заходів щодо примирення подружжя.
Разом з цим суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розгляд справи триває вже близько п`яти місяців і на час вирішення цього питання сторони не примирилися, позивач заперечує таку можливість, а тому доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.
Верховний Суд у постанові від 26.11.2018 року у справі №761/33261/16-ц дійшов висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
А тому апеляційний суд, не надаючи сторонам строк для примирення, не вбачає у цьому порушення прав відповідача.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
У позовній заяві позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не складається через сварки і скандали, різні погляди на життя та на сім`ю, внаслідок чого у них виникали непорозуміння.  
Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів доходить висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. 
Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог.
Крім того, колегія відхиляє аргумент апелянта щодо того, що судом першої інстанції було порушено засади рівності учасників судового процесу перед законом, змагальності сторін, коли ухвалою про відкриття провадження було призначено розгляд справи на 22.06.2022 року, а строк для подання відзиву – 15 днів, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, апелянтом (відповідачем) ОСОБА_1 було підписано у розписках (а.с.21-22), де він підтвердив, що ознайомився з тим, що розгляд справи призначено на 22.06.2022 року та отримав копію позовної заяви з додатками, ухвалу суду від 17.06.2022 року. Так, 21.06.2022 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_2 . Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право на подання відзиву в строк.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 367, 375, 376, 382 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 22 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 27.10.2022 року.

Головуючий – суддя: ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін _______________ О.Ю. Кузнєцова