КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/1416/22
провадження № 22-ц/824/9719/2022
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
30  вересня 2022 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Борисової  О. В., Семенюк Т.А., 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Власенка Артема Олександровича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року в складі судді Бабич Н.Д.,
встановив:
 
24.01.2022 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором  про надання  банківських  послуг  № б/н  від 31.07.2008 в розмірі  38 248,17 грн станом на  02.12.2021, яка складається  з наступного: 30 965,18 грн - заборгованість за тілом кредитом; 7 282,99 грн -  заборгованість за простроченими відсотками.
Позовні  вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н  від 31.07.2008.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
31.07.2008 відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджує, що вона ознайомлена з умовам  надання фінансових послуг.
Банком на підставі договору було відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився  до 30 000 грн, що зазначений у довідці  про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2,3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладені договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі,  а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,4% - для картки  «Універсальна голд».
У зв`язку з  тим, що  відповідач  порушує  зобов`язання  за  цим договором виникла  заборгованість,  яка станом на  02.12.2021  становить  38 248, 17 грн, з яких: 30 965,18  грн - заборгованість  за  простроченим тілом  кредиту; 7 282,99  грн - заборгованість  за простроченими відсотками.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року вказаний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 30 965,18 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн, всього на загальну  суму 33 235 грн  18 коп. 
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - Власенко А.О. просить скасувати рішення суду першої  інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про  задоволення  позову  в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.  
Апеляційна  скарга мотивована тим, що висновок  суду  першої  інстанції про те, що  відповідачка не була  ознайомлена  з умовами кредитування, за  відсутності  заперечень останньої,  суперечить  основним принципам цивільного  судочинства -  диспозитивності та змагальності сторін.
В  підписаній  відповідачем довідці про  умови кредитування з використанням   кредитки "Універсальна,  30 днів  пільгового  періоду" визначено   базову відсотку ставку за користування   кредитом  (3%  на місяць), тобто  сторонами   при укладенні кредитного  договору  були досягнуті усі істотні  умови договору.
 Окрім того, 17.08.2020 ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.
Відповідно до п. 2.1.1.3.1 Заяви сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів.
Відповідно до п. 1.3 цієї Заяви процентна ставка, відсотків річних 42,0% - для карт «Універсальна» та 40,8% - для карт «Універсальна Gold».  
Заборгованість за відсотками, яка є предметом позовних вимог, нарахована починаючи з 01.05.2021, тобто  після підписання заяви та ознайомлення з умовами кредитування.
Заява про приєднання до Умов та правил надання послуг не була долучена до позовної заяви  та не надана суду першої інстанції, через великий обсяг документів, а саме 108 сторінок додатків, через технічну помилку дану заяву пропустили, що є поважною причиною її неподання до суду першої інстанції.
Вважає, що користування кредитними коштами, неодноразове погашення боргу за відсотками свідчить про згоду відповідача з запропонованими банком умовами кредитування.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої  інстанції  встановлено, що 31.07.2008 ОСОБА_1 підписала  заяву №б/н  про  приєднання  до  Умов та Правил надання  банківських послуг  в ПАТ КБ "ПриватБанк",  відповідно  до  якого отримала  кредит  у вигляді  встановленого кредитного ліміту на  картковий рахунок.  
31.07.2008 ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Відповідачу  надано  кредиту у вигляді  встановленого  ліміту на  платіжну  картку зі сплатою  3 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 15 зі звороту).
Відповідно  до  довідки про зміну  кредитування  та обслуговування  кредитної картки, оформленої  на   ОСОБА_1 ,  кредитний  ліміт змінювався  та станом на  23.09.2020 становив 30 000  грн (а.с.13).
17.08.2020 ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-19).
Згідно  з наданим позивачем  розрахунком, заборгованість  відповідача  за вказаним  кредитним договором  станом на 02.12.2021 складає 38 248,17 грн, з яких: 30 965,18 грн - заборгованість за тілом кредитом; 7 282,99 грн -  заборгованість за простроченими відсотками.
Рішення  суду  першої  інстанції  в частині  стягнення  заборгованості  за простроченим тілом  кредиту в сумі 30 965,18 грн  сторони не  оскаржують, а тому  воно не  є  предметом  апеляційного  розгляду.   
Ухвалюючи рішення  про відмову в задоволенні  позову  в частині стягнення  заборгованості за простроченими відсотками,  суд  першої інстанції  виходив з того,  що  у заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву  про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Суд зауважив, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 31.07.2008 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами не містить строку повернення кредиту (користування ним).
З огляду на  викладене,  суд  першої інстанції  дійшов висновку про  те, що  позивач має право  лише на  повернення  сум фактично  отриманих  коштів.  
Апеляційний суд  погоджується з висновками суду першої інстанції  з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено,  що  станом на  01.07.2020 кредитна  заборгованість  у відповідача була  відсутня. 
Як зазначив позивач в апеляційній скарзі, заборгованість  за відсотками, яка є предметом  позовних вимог,  нарахована  починаючи з 01.05.2021, після  підписання  ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг від 17.08.2020.
Разом  з тим,  вказану  заяву не  було  долучено  позивачем до позовної заяви.
У  пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).
Зазначені в апеляційній скарзі  підстави ненадання  вказаного  доказу  суду першої інстанції  не  можна  визнати поважними. 
Доводи апеляційної  скарги висновків суду першої  інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну  скаргу без задоволення, а рішення    суду  першої  інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,  суд
 
постановив:
 
Апеляційну  скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Власенка Артема Олександровича залишити без задоволення.
Рішення  Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                   О. В. Борисова 
                                                            
                                                                              Т.  А. Семенюк