ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року 
м. Київ

cправа №  904/8119/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,

представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Дніпроважмаш"   - Чирського Ю.В., 
відповідача - державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля" - Панича О.В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (далі- Товариство)
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2022 (головуючий суддя - Парусніков Ю.Б., судді Білецька Л.М. і Верхогляд Т.А.)
зі справи № 904/8119/21
за позовом Товариства
до державного підприємства "Конструкторське бюро "Південне ім. М.К. Янгеля" (далі - Підприємство)
про  визнання недійсною відмови від контракту.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано до господарського суду Дніпропетровської області про визнання недійсними односторонніх правочинів Підприємства  щодо відмови від контракту на виконання дослідно-конструкторської роботи від 31.08.2006   № 6-32/003 (далі - Контракт), вчинених 10.06.2021 і 18.06.2021.

2. Позов обґрунтовано невідповідністю оспорюваних правочинів положенням цивільного законодавства,  оскільки дії відповідача щодо відмови від виконання робіт за договором на виконання дослідно - конструкторських робіт (далі - ДКР) не узгоджуються з вимогами статті 849 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому що вчинені після припинення дії договору підряду. 

Крім того, оспорювані правочини, на думку, позивача: суперечать умовам додаткової угоди від 14.04.2014 №25 (далі - Додаткова угода №25); вчинені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2021 (суддя Кеся Н.Б): позов задоволено; визнано недійсним правочин щодо односторонньої відмови від Контракту, вчинений Підприємством 10.06.2021; визнано недійсним правочин щодо односторонньої відмови від Контракту, вчинений Підприємством 18.06.2021.
4. Рішення мотивовано тим, що Контракт у редакції додаткової угоди від 28.05.2015 № 26  (далі - Додаткова угода №26) припинив свою дію 31.12.2015, тому відмова відповідача від Контракту з посиланням на частину четверту статті 849 ЦК України, оформлена у формі претензій від 10.06.2021 та від 18.06.2021 після припинення дії Контракту, суперечить положенням статті 849 ЦК України.
5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2022: задоволено апеляційну скаргу Підприємства; згадане рішення місцевого господарського суду скасовано; у задоволенні позову відмовлено; здійснено розподіл судових витрат. 
6. Постанову мотивовано тим, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно із статтею 599 ЦК України та частиною першою статті 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) такою підставою є виконання, проведене належним чином. 
Навіть після припинення дії договору невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої  сторони (боржника), і вказана обставина не звільняє останнього від виконання зобов`язання протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.   
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У касаційній скарзі Товариство просить скасувати  оскаржувану постанову апеляційного господарського суду з даної справи і залишити в силі рішення місцевого господарського суду в ній від 29.12.2021.  
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №910/16684/19, від 19.01.2022 у справі №909/240/19, від 18.11.2019 у справі №910/16750/18, від 07.08.2018 у справі №910/7981/17, від 12.05.2020 у справі №911/991/19, від 14.07.2021 у справі №911/1442/19, у зв`язку з чим порушено норми матеріального і процесуального права.

Доводи іншого учасника справи
9. У відзиві на касаційну скаргу Підприємство заперечує проти доводів касаційної скарги, зазначаючи про їх безпідставність та необґрунтованість, і просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. 

Клопотання учасника справи   
10.  Підприємством подано клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА ПЕРЕВІРЕНИХ СУДОМ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
11. Законом України від 04.02.2004 № 1429-ІV ратифіковано укладений 21.10.2003 Україною та Федеративною Республікою Бразилія договір про довгострокове співробітництво щодо використання ракети-носія «Циклон-4» на пусковому центрі Алкантара.
Після підписання в 2003 році вказаного договору в Україні, не очкуючи на створення міждержавної структури по організації робіт на пусковому центрі Алкантара, почали розробляти конструкторську документацію з виготовлення наземного технологічного обладнання (НТО) за рахунок бюджетних коштів України.
12. Підприємство (замовник) і відкрите акціонерне товариство "Дніпроважмаш" (виконавець) уклали Контракт на виконання ДКР, за умовами якого: 
- замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати складові частини ДКР (стаціонарний стенд зборки головного блоку - ГБ, пусковий стіл тощо), а замовник зобов`язаний прийняти роботи і оплатити їх; результати виконання є науково-технічною продукцією (НТП) за Контрактом (пункт 1.1);
- підставою для укладання контракту є Держконтракт від 09.04.2004 № 14-01/04 (пункт 1.2); 
- попередня вартість робіт -  22 260 000 грн., крім того,  ПДВ 4 452 000 грн., всього               26 712 000 грн (пункт 3.1); 
- обсяг фінансування та представлення структури попередньої ціни з розшифровками витрат на кожний наступний етап, починаючи з другого, визначається додатковою угодою. Замовник надає виконавцю аванс у розмірі 80% від вартості за Контрактом на підставі виставленого рахунка виконавця. Залік виданого авансу здійснюється при розрахунках за кожен етап (пункти 3.2, 3.3); 
- датою виконання робіт за Контрактом вважається дата підписання замовником акта здачі-приймання (пункт 3.4); 
- джерелом фінансування робіт за Контрактом є кредитні кошти, залучені під Гарантію Уряду України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 786-р (пункт 3.12);
- Контракт набуває чинності з дня підписання і діє до 31.12.2008 (пункт 8.1).
Протоколом погодження сторони встановили ціну Контракту в розмірі 62 536 968 грн. з ПДВ (додаток № 4).
13. На виконання умов Контракту Підприємство як аванс перерахувало Товариству 50 345 996 грн., а Товариство виконало роботи загальною вартістю 3 909 996 грн.
14. Згідно з Додатковою угодою № 25 сторони домовилися про припинення дії Контракту після виконання таких умов:
1.1 виконавець поверне отримані від замовника аванси за Контрактом у сумі                          46 436 000 грн. з ПДВ;
1.2 повернення авансів у цій сумі з ПДВ повинно бути здійснене виконавцем протягом 7 банківських днів після укладання ПАТ "Дніпроважмаш" контракту на виготовлення, випробування та поставку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" з новим замовником і отриманням першого авансового платежу.
Також у пункті 2 цієї угоди визначено, що сторони цілком і повністю звільняють один одного від контрактних зобов`язань, окрім тих, що викладені у пунктах 1.1 і 1.2 цієї додаткової угоди, а також відмовляються від будь-яких судових, позасудових, розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з Контрактом.
15. Додатковою угодою № 26 сторони погодили викладення пункту 8.1 Контракту в такій редакції: "Контракт набуває чинності з дня підписання і діє до 31 грудня 2015 року".
Інші умови, не передбачені даною угодою, визначаються Контрактом.
16. Підприємство через довірену особу - адвоката Панича О.В. звернулося до Товариства з претензією від 10.06.2021, в якій на підставі положень частини четвертої статті 849 ЦК України відмовилося від Контракту та вимагало на протязі трьох днів з дня отримання даної претензії повернути невикористану частину авансу за Контрактом у розмірі 46 436 000 грн. 
Також Підприємство звернулося до Товариства з претензією від 18.06.2021                          № 14/1197, в якій на підставі положень частини четвертої статті 849 ЦК України відмовилося від Контракту та вимагало на протязі трьох днів з дня отримання даної претензії повернути невикористану частину авансу за Контрактом у розмірі   46 436 000 грн. 
17. Позивач не визнає односторонню дію відповідача щодо відмови від Контракту у відповідності до частини четвертої статті 849 ЦК України, оформлену у формі претензій від 10.06.2021 та від 18.06.2021 № 14/1197, вважаючи, що вони не відповідають положенням статті 203 ЦК України.
18. Замовник у даному випадку повністю оплатив підряднику виконану частину роботи, а залишок невикористаної частини авансу, отриманого підрядником від замовника, становить 46 436 000 грн.
19. За висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на те, що зобов`язання з виконання підрядних робіт, визначених умовами Контракту, позивачем у повному обсязі не виконане, то закінчення строку дії Контракту не звільняє підрядника від обов`язку з їх виконання у повному обсязі, як і не позбавляє замовника права на односторонню відмову від цього договору до закінчення виконання робіт на підставі частини четвертої статті 849 ЦК України.
АКТИ ЗАКОНОДАВСТВА І ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

20. Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, наведених у пункті 1 цієї постанови. 

21. За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом

Тобто припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

22. Положеннями статті 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частин першої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №910/10233/20, від 01.04.2021 у справі №910/5206/20, від 13.12.2021 у справі №904/2780/19.

Разом з тим припинення зобов`язання у зв`язку з односторонньою відмовою відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено як наслідок порушення зобов`язання лише в тому випадку, якщо це встановлено договором або законом. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі №910/11352/17.
23. Судами попередніх інстанцій встановлено, що укладений між сторонами контракт за своєю юридичною природою є договором підряду.

Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися, зокрема на ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 849 ЦК України визначені підстави відмови замовника від договору підряду, а саме: замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта цієї статті).

Таким чином, законодавець врегулював випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника, тобто у даному випадку одностороння відмова є безпідставною з точки зору закону. Отже, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

24. Пунктом 2 частини першої статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша - третя, п`ята статті 203 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Виходячи з наведених норм, у розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. При цьому відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 28.11.2019 у справі №918/150/19, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).
25. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Також Суд враховує висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 про те, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором, і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. 

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20 викладено такий висновок: "Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав ".

26. Статтею 5 ГПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

27. Отже, суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку оспорюваному правочину відповідача щодо відмови від контракту, першочергово повинні були встановити, чи порушено право позивача оспорюваним правочином і яке саме право позивача порушується такою односторонньою відмовою. Проте зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди попередніх інстанцій, хоча й дійшли протилежних висновків, не встановили та не зазначили, чи порушуються права позивача оспорюваним правочином на час пред`явлення позову, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення та яким чином прийняте у справі рішення суду може бути виконано, тобто які саме майнові права позивача буде захищено та відновлено внаслідок задоволення позовних вимог. Судові рішення судів попередніх інстанцій не містять належного мотивування щодо наявності реальності (дійсності) порушення прав та інтересів позивача у цьому випадку.
28. Крім того, у розгляді даного спору Верховний Суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №910/11397/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю до     Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання недійсним правочину щодо односторонньої відмови від договору (підряду) та зобов`язання до виконання зобов`язань за договором, згідно з яким: "У разі коли законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи".
29. Зокрема, як було зазначено, суди дійшли вірного висновку, що укладений між сторонами контракт за своєю юридичною природою є договором підряду.

Зміст рішень судів попередніх інстанцій свідчить про те, що цими судами у розгляді даного спору було застосовано положення частини четвертої статті 849 ЦК України. Зокрема, суд першої інстанції, встановивши обставини щодо припинення дії Контракту за взаємною згодою сторін з 31.12.2015, дійшов висновку, що фактично правовідносини сторін припинилися, і реалізація відповідачем свого права на односторонню відмову від цього правочину є неможливою на підставі частини четвертої статті 849 ЦК України, оскільки, за висновком суду, застосування замовником права на відмову від договору, який може бути підставою для припинення зобов`язань за ним, можливе лише за умови чинного та невиконаного договору.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що, відмовляючись в односторонньому порядку від договору підряду, відповідач виконав свій обов`язок щодо сплати позивачу вартості виконаної частини робіт, покладений на нього частиною четвертою статті 849 ЦК України. Іншим обов`язком, який покладає частина четверта статті 849 ЦК України на замовника у разі його односторонньої відмови від договору підряду до виконання роботи, є відшкодування збитків підряднику, завданих такою відмовою. Однак у даній справі вимог щодо стягнення з відповідача збитків, завданих позивачу внаслідок односторонньої відмови від Контракту, позовна заява не містить.
Поряд з тим, як свідчать матеріали справи, відповідач наголошував на тому, що станом на день звернення відповідача з претензіями позивач не виконав передбачені умовами Контракту роботи та не повернув невикористану частину авансу у розмірі 46 436 000 грн. Крім того, відмова відповідача від Контракту, оформлена у формі претензій від 10.06.2021 і 18.06.2021, також містить вимогу про повернення позивачем частини невикористаного авансу у розмірі 46 436 000 грн. 

30. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Отже, у зазначеному контексті, з огляду на предмет і підстави заявленого позову та зміст оскаржуваного правочину в частині вимог відповідача про повернення Товариством частини невикористаного авансу у розмірі 46 436 000 грн. також залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій. При цьому, зміст резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про те, що судом визнано недійсним такий правочин повністю.
31. Крім того, Суд зазначає про те, що з огляду на зміст Додаткової угоди № 25, зокрема її пунктів 1.1 та 1.2, суди попередніх інстанцій  не надали оцінки дійсному стану правовідносин які склалися між сторонами, зокрема, щодо припинення всіх зобов`язань між сторонами за Контрактом, а також і строку дії даного контракту.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що у початковій редакції пункту 8.1 Контракт набув чинності з дня підписання і діяв до 31.12.2008. Відповідно до пункту 2.11 Контракту, при розірванні контракту з ініціативи замовника він відшкодовує виконавцю фактичні витрати на день розривання. При розірванні Контракту з ініціативи виконавця він відшкодовує замовнику збитки, що зазнав замовник від розірвання контракту. Як визначено пунктом 2.12 Контракту, зміна, розірвання та продовження дії контракту оформляються додатковою угодою, що є його невід`ємною частиною. Суди також встановили, що у подальшому строк контракту продовжувався додатковими угодами до нього за погодженням сторін.
Суди також встановили, що Додатковою угодою №25 сторони домовились про припинення  дії контракту після виконання наступних умов: виконавець поверне отримані від замовника аванси в розмірі 46 436 000 грн. з ПДВ (пункт 1.1); повернення авансів у сумі 46 436 000 грн. повинно бути здійснено виконавцем протягом 7 банківських днів, після укладання Товариством контракту на виготовлення, випробування та поставку НТО ТК та СК для КРК "Циклон-4" з новим замовником і отриманням першого авансового платежу (пункт 1.2). Пунктом 2 цієї додаткової угоди визначено, що сторони цілком і повністю звільняють один одного від контрактних зобов`язань, окрім тих, що викладені у пунктах 1.1 і 1.2 нинішньої Додаткової угоди №25, а також відмовляються від будь-яких судових, позасудових, розглядів відносно оплат, фіскальних чеків, претензій та компенсацій, пов`язаних з контрактом.

Поряд з тим, судами також встановлено, що Додатковою угодою №26 сторонами погоджено викласти в такій редакції: "Контракт набуває чинності з дня підписання і діє до 31.12.2015". Інші умови, не передбачені даною угодою, визначаються контрактом.
З огляду на наведене судам також належало встановити обставини щодо інших спірних питань, викладених у претензіях від 10.06.2021 і 18.06.2021, зокрема в частині стягнення суми невикористаного авансу, та виходячи з обставин щодо внесення сторонами змін до Контракту (Додаткова угода №25) визначитись, чи є така відмова від контракту одностороннім правочином у розумінні положень статті 202 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07.07.2022 зі справи № 904/8118/21.

32. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України  "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Приписами частини четвертої статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд при розгляді даної справи врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 904/8118/21. У зв`язку з цим, зокрема, Суд не знаходить підстав для закриття касаційного провадження, про яке викладено в клопотанні Підприємства. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
33. Прийняті зі справи судові рішення прийняті за неправильного застосування положень статей 203, 215, 631, 849  ЦК України та недотримання приписів статей 89, 236 ГПК України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки спірному правочину щодо односторонньої відмови Підприємства від Контракту (договору підряду) на предмет мотивів такої відмови в розумінні частини четвертої статті 849 ЦК України та зобов`язань сторін з урахуванням пунктів 1.1 та 1.2 Додаткової угоди №25.
34. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 310 ГПК України зазначені судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а касаційна скарга Товариства - частковому задоволенню. 

У новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини і оцінити докази, зазначені  в цій постанові, надати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

35. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи.

Керуючись статтями  300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства "Дніпроважмаш" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2022 зі справи № 904/8119/21 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко 

Суддя                                                                                               І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                             І. Булгакова