Постанова                                            
Іменем  України    
 
28 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 522/4020/20
провадження № 61-13932св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальний заклад «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду 
м. Одеси від 30 жовтня 2020 року у складі судді Чернявської Л. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 14 липня 2021 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Комлевої О. С., Цюри Т. В.,
ВСТАНОВИВ:
Основний зміст позовної заяви та її обґрунтування
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до комунального закладу «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради» (далі - КП «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради») про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона з 2001 року перебувала у трудових відносинах з Одеською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат
№ 6 І-ІІ ступенів та згідно із наказом від 01 жовтня 2001 року № 169 обіймала посаду вчителя музики. Наказом директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів від 04 березня 2020 року № 26к/тр її було звільнено за пунктом 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків.
Зазначала, що її було звільнено незаконно, з грубим порушенням норм трудового законодавства, про притягнення до дисциплінарної відповідальності її не повідомляли, з жодними наказами її не ознайомлювали, надати письмові пояснення не пропонували, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення її судом на вищевказаній посаді і підставою для виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 березня 2020 року. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату № 6 І-ІІ ступенів від 04 березня 2020 року № 26к/тр про її звільнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених трудовим договором; скасувати запис у трудовій книжці: «Звільнено з займаної посади у зв`язку з систематичним порушенням трудових обов`язків без поважних причин (пункт 3 статті 40 КЗпП України)»; поновити її на роботі на посаді вчителя музики КЗ «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради з 04 березня 2020 року; стягнути з КЗ «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 березня 2020 року по день поновлення на роботі; стягнути з КЗ «Одеський обласний ліцей № 6» Одеської обласної ради на її користь моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи та показаннями свідків не підтверджено доводів, зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 , належних та допустимих доказів того, що відповідач діяв у порушення норм трудового законодавства й створював перешкоди у виконанні позивачем своїх посадових обов`язків та змушував звільнитись з займаної посади, чи переслідував її, позивачем суду не надано, а судом не встановлено.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач довів систематичне невиконання позивачем обов`язків, покладених на неї трудовим договором, та в порядку статті 43 КЗпП України виборним органом профспілкової організації надано згоду на звільнення, що свідчить про законність дій відповідача у спірних правовідносинах. Враховуючи систематичне  невиконання позивачем обов`язків, покладених на неї трудовим договором, та наявність застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення, позивача було правомірно звільнено з посади на підставі пункту 3частини першоїстатті 40 КЗпП України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року залишено без змін. 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтверджуються факти систематичного невиконання позивачем без поважних причин трудових обов`язків. Оскільки на позивача посадовою інструкцією покладені певні обов`язки, їх систематичне невиконання без поважних причин підтверджується доказами у справі, та враховуючи наявне застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, відповідач мав підстави для звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя музики за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та доводи особи, яка її подала
У серпні 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку             ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 липня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 456/2368/16, від 19 грудня 2018 року у справі 
№ 700/63/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин 
ОСОБА_1 посадових обов`язків та не врахував положення частини третьої статті 149 КЗпП України, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Суд не звернув уваги на заяви позивачки, що причиною її звільнення є конфлікт з директором 
ОСОБА_6 , який переслідував її та, використовуючи своє службове становище, влаштував булінг відносно неї, налаштував проти неї членів шкільної профспілки, які є його родичами та односельцями, батьків учнів, яких потрібно було звільняти за різні негаразди та вчителів, які були в конфлікті та у неприязних стосунках з нею.
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 до КЗ «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради» про поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 працювала у КЗ «Одеський загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» з 01 жовтня 2001 року на посаді вчителя музики.
КЗ «Одеська загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» перейменований в КЗ «Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 
(а. с. 143-148, т. 1).
26 грудня 2019 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла колективна заява від батьків 6 класу (вх. № 220) на дії вчителя музики ОСОБА_1 , в якій повідомлялось про відсутність контакту вчителя з учнями та батьками, про невідповідність оцінок по виконаним роботам учнів, про низький рівень навчання учнів, відсутність у них знань, зазначались факти заниження оцінок по конкретним учням, про оцінки за поведінку, а не за знання предмету. Звернуто увагу на те, що незадовільні оцінки за урок отримують діти, які відсутні на цьому уроці. Оцінки, поставлені учням у журналі, не відповідають дійсності та встановити їх «походження» неможливо. Вчитель не може знайти порозуміння з учнями, часто принижує честь та гідність учнів, негативно впливає на загальний психоемоційний стан дітей, що призводить до небажання дітей відвідувати уроки музики (а. с. 42, т. 1).
У зв`язку з цим, того ж дня, тобто 26 грудня 2019 року директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів видано наказ № 20 к/тм про перевірку колективної заяви батьків 6 класу, яким наказано провести службове розслідування (а. с. 33-34, т. 1).
На підставі вказаного наказу 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення щодо фактів, викладених у заявах, про що складено відповідний акт (а. с. 40, т. 1).
Крім того, 27 грудня 2019 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла заява матері учня 6 класу ОСОБА_7 , у якій вона посилалась на неправомірні дії вчителя музики ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_8 
(а. с. 41, т. 1).
15 січня 2020 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла скарга ОСОБА_9 на дії вчителя музики ОСОБА_1 відносно її дочки ОСОБА_10 
(а. с. 43, т. 1).
15 січня 2020 року вищевказані заяву ОСОБА_7 та скаргу ОСОБА_9 було зареєстровано та видано наказ № 4к/тм «Про розгляд скарги 
ОСОБА_11 та заяви ОСОБА_7 на дії вчителя музики ОСОБА_1 », яким наказано комісії з перевірки колективної заяви батьків 6 класу (голова ОСОБА_5 ) взяти до розгляду вищезазначені скаргу ОСОБА_9 та заяву ОСОБА_7 розглянути всі скарги і заяви у сукупності. За результатами перевірки надати довідку директору до 23 січня 2020 року (а. с. 34).
У зв`язку з численними скаргами батьків учнів, члени комісії для перевірки вказаних у скаргах фактів почали відвідувати уроки, які проводила позивач ОСОБА_1 .
Під час здійснення відвідування уроків членами комісії з службового розслідування було виявлено, що ОСОБА_1 не дотримувалась обов`язкової структури уроку, перевірка відсутніх учнів на уроці не проводилась, оголошена на початку уроку тема була змінена через 10 хвилин, вчитель не володіє теоретичним матеріалом тому читає його з підручника, обов`язкова фізична хвилинка не проводилась, що є порушенням ортопедичного режиму який є невід`ємною складовою у санаторній школі-інтернаті, урок закінчився на 12 хвилин пізніше, через незнання прізвищ та імен учнів класу, оцінки отримали 3 учні, не дотримується поурочного плану, не знає рівнів оцінювання навчальних досягнень учнів, не знає учнів в обличчя і їх прізвищ, не володіє державною мовою на достатньому рівні, домашні завдання ОСОБА_1 надавала без конкретики, без пояснень учням, тощо.
У зв`язку з виявленими фактами, 21 січня 2020 року директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів винесено наказ № 9 к/тр «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, вчинені при проведенні уроків у 8-а, 8-б, 9-а, 1-а, 1-б класах. Про ознайомлення ОСОБА_1 з цим наказом свідчить її власноручний підпис (а. с. 34-35, т. 1).
Крім того, відповідно до наказу від 26 грудня 2019 року № 20 к/тм «Про перевірку колективної заяви батьків 6 класу» було створено комісію, яка 
22 січня 2020 року надала акт службового розслідування (а. с. 35-36, т. 1).
22 січня 2020 року ОСОБА_1 було надано лист-повідомлення № 11 про проведення засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу, яке відбудеться 24 січня 2020 року, про факт ознайомлення ОСОБА_1 із цим повідомленням свідчить її підпис.
Однак, надати пояснення щодо фактів, викладених у заявах, ОСОБА_1 відмовилась, також відмовилась надати будь-які письмові пояснення.
Зазначені обставини підтверджується актом «Про відмову учителя музики ОСОБА_1 надати письмове пояснення за заявами та скаргами батьків 6 класу» від 23 січня 2020 року.
На засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу, яке проводилось 24 січня 2020 року, ОСОБА_1 не з`явилась, хоч і була належним чином повідомлена про дату та місце проведення такого засідання, що підтверджується актом «Про відсутність вчителя музики ОСОБА_1 на засіданні комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу» від 24 січня 2020 року. Жодних заяв щодо перенесення розгляду засідання від                        ОСОБА_1 не надходило. Крім того, засобами телефонного зв`язку позивач не повідомила про причини своєї неявки на засідання комісії                                (а. с. 31, т. 1).
За результатами службового розслідування було встановлено, що позивач ОСОБА_1 , працюючи в Одеській загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів на посаді вчителя музики з 02 жовтня 2001 року, протягом роботи на посаді отримала три догани: у 2012 році за порушення вимог до ведення шкільної документації (наказ від 03 вересня 2012 року 
№ 109к), у 2015 році за порушення вимог до організації та проведення сучасного уроку (наказ від 06 березня 2015 року № 16), у січні 2020 року за порушення правил трудової дисципліни та посадових обов`язків (наказ 
від 21 січня 2020 року № 9 к/тр) та загалом зарекомендувала себе як вчитель самовпевнений, який не бажає прислуховуватись до порад та зауважень як адміністрації, так і колег по роботі (а. с. 35-36, т. 1).
Крім того, комісією з проведення службового розслідування було встановлено, що за підсумками перевірки класних журналів, виявлено, що в учнів 6 класу переважають оцінки «2» або «12», що вказує на незнання вчителем ОСОБА_1 критеріїв оцінювання навчальних досягнень учнів з музичного мистецтва або упереджене ставлення вчителя до учнів цього класу, згідно анонімного анкетування учнів 6 класу стосовно комфортного перебування на уроці музичного мистецтва, учні 6 класу відмічають, що їм нецікаво відвідувати уроки музичного мистецтва через те, що вони нічого не роблять на ньому (крім слухання гучної музики); 50 % учнів відповіли, що вчитель не знає їх імен та часто запізнюється на уроки; також відмітили, що ОСОБА_12 вживає у спілкуванні з учнями образливі слова «дурочка», «ненормальні», «тупі», «неадекватні». Для більшості учнів відвідування уроків музичного мистецтва ОСОБА_1 є «примусовим» та «обов`язковим», вони відчувають дискомфорт на уроках.
Також виявлено, що вчитель ОСОБА_1 не дотримується обов`язкової структури уроку, перевірка відсутніх не проводиться, оголошена на початку уроку тема через 10 хвилин змінюється вчителем, вчитель не володіє теоретичним матеріалом, тому читає його з підручника, фізична хвилинка не проводиться, що є порушенням ортопедичного режиму, який є невід`ємною складовою уроку в санаторній школі-інтернаті, вчитель недотримується норм моралі і професійної етики у своїй педагогічні діяльності, уроки закінчуються раніше/пізніше, що є неприпустимим порушенням режиму школи за статутом школи-інтернату № 6. Вчитель ОСОБА_1 не дотримується рекомендованої структури уроків музичного мистецтва, не знає фактичного матеріалу, що викладається на уроці, та не дотримується поурочного плану, який не співпадає з календарним плануванням, не знає змісту рівнів оцінювання навчальних досягнень учнів та не знає більшість учнів в обличчя і їх прізвищ, що не дає їй можливість реально оцінити знання учнів; не володіє державною мовою на достатньому рівні.
За підсумками роботи комісії з проведення службового розслідування «Про перевірку колективної заяви батьків учнів 6 класу» директору Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів рекомендовано відсторонити учителя ОСОБА_1 від викладання до вирішення питання подальшої роботи, застосувати до учителя 
ОСОБА_1 стягнення у відповідності до пункту 3 статті 40 КЗпП України.
Крім того, та на вимогу статті 43 КЗпП України, 24 січня 2020 року на адресу голови профспілки Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 
№ 6 І-ІІ ступенів надано подання № 13 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 із посади вчителя музики за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а. с. 44, т. 1).
По 03 березня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному після чого вийшла на роботу, де її і було повідомлено, що її відсторонено від виконання трудових обов`язків, ознайомлено із актом службового розслідування та запропоновано надати пояснення та отримати даний акт під підпис. ОСОБА_1 від підписання акту та отримання його під підпис відмовилась, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом 
від 03 березня 2020 року (а. с. 38, т. 1).
04 березня 2020 року повідомленням № 6 профспілкового комітету Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надано згоду на звільнення вчителя музики та мистецтвознавства ОСОБА_1 
(а. с. 44, т. 1)
Наказом № 26к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » від 04 березня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором, пунктом 3 статті 40 КЗпП України. 
Із цим наказом позивача було ознайомлено під підпис 04 березня 2020 року (а. с. 11, т. 1).
На виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 31 березня 2021 року відповідач надав суду апеляційної інстанції копію бухгалтерської довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 , копію колективного договору на 2017-2021 року, копію Правил внутрішнього трудового розпорядку, копію наказу від 18 грудня 2019 року № 19 к/тм про надання відпустки 
ОСОБА_1 , копію заяви ОСОБА_1 від 11 грудня 2019 року про надання їй вихідних днів за свій рахунок (а. с. 2-20, т. 2). 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений па невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин: обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.
Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника, може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу.
За змістом статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Підставою для видання наказу є трудовий договір, укладений у письмовій формі, або заява працівника про прийняття на роботу з відповідною резолюцією керівника організації.
Відповідно до пункту 1 статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.
Пунктом 78 «Положення про загальноосвітній навчальний заклад», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 
2018 року № 96 встановлено, що педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дає змогу виконувати професійні обов`язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти.
Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабним контролем тих, кого він виховує.
Крім того, за змістом пунктом 1 статті 51, статті 56 Закону України «Про освіту» учні мають гарантоване державою право на захист від психічного і фізичного насильства, від дій педагогічних працівників, які порушують права або принижують їх честь і гідність. педагогічні працівники зобов`язані додержуватися педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини. Педагогічні працівники закладу зобов`язані дотримуватися педагогічної етики, моралі, поважати особисту гідність учнів та їх батьків.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріалами справи та показаннями свідків не підтверджено доводів, зазначених у позовній заяві ОСОБА_1 , належних та допустимих доказів того, що відповідач діяв в порушення вимог закону й створював перешкоди у виконанні позивачем своїх посадових обов`язків та змушував позивача звільнитись з займаної посади, чи переслідував її, позивачем суду не надано, а судом не встановлено.
Судом встановлено, що відповідач довів систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, та у порядку статті 43 КЗпП України виборним органом профспілкової організації надано згоду на звільнення позивача, що свідчить про законність дій відповідача у спірних правовідносинах. Враховуючи систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором позивача було правомірно звільнено з посади на підставі частини третьої статті 40 КЗпП України.
При цьому суди правильно виходили із того, що оскільки на позивача посадовою інструкцією покладені певні обов`язки, їх систематичне невиконання позивачем без поважних причин підтверджується доказами у справі, та враховуючи наявне у позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання без поважних причин покладених на нього трудовим договором обов`язків, відповідач мав підстави для звільнення                             ОСОБА_1 з посади вчителя музики за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
Доводи касаційної інстанції про те, що суд не звернув уваги на заяви позивача, що причиною її звільнення є конфлікт з директором 
ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи та показаннями свідків підтверджуються зазначені факти систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, що було враховано роботодавцем при обранні такого виду стягнення та було підставою для розірвання з позивачем трудового договору.
Посилання касаційної скарги на те, що відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин позивачем посадових обов`язків спростовується дослідженими судами доказами про дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства при звільнені позивача, який урахував при вирішенні питання про розірвання з позивачем трудового договору обставини допущених ним зазначених порушень, попередню роботу позивача - системність невиконання ним обов`язків, покладених на нього трудовим договором, висновки профспілкової організації, якою надано згоду на звільнення позивача, та наявність застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення за невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. 
Аргументи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, за своїм змістом зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи щодо доведеності заявлених позивачем вимог, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, 
від 21 лютого 2018 року у справі № 317/2329/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 633/344/16-ц, на які заявник посилався у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанову суду апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Перевіряючи законність та обґрунтованість судових рішень у межах заявлених вимог та доводів касаційної скарги, порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Є. В. Синельников
Судді:                                                                                                       О. В. Білоконь
       Н. Ю. Сакара
       С. Ф. Хопта
       В. В. Шипович