ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року	Львів	Справа № 300/2418/22 пров. № А/857/13733/22	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Бруновської Н.В. Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року, ухвалене суддею Микитюком Р.В. у м. Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 300/2418/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії,
                                                               В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:
1) визнати протиправними та скасувати пункт 4 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16 грудня 2021 року № 190 про відмову у призначення одноразової грошової допомоги при зміні групи інвалідності;
2) зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби у розмірі та порядку встановленому законом.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту первинного встановлення інвалідності до наступного минуло більше двох років, що унеможливлює призначення та виплату одноразової грошової допомоги у вищому розмірі при зміні групи інвалідності.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції, при розгляді його позовної заяви по суті, в порушення норм як матеріального, так і процесуального права, не в повній мірі дослідив обставини справи та не взяв до уваги те, що Конституційний Суд України 06.04.2022 року ухвалив рішення у справі № 3-192/2020, яким визнав неконституційними обмеження у отриманні одноразової грошової допомоги при зміні групи інвалідності понад дворічний строк. Зважаючи на прийняття Конституційним Судом України цього рішення, позивач вважає, що суд при вирішенні спору не має застосовувати норми, які визнані неконституційними, незважаючи на те, що на момент виникнення спірних правовідносин вони були чинними. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач 17.09.2019 року звільнений з військової служби та в цей день позивачу встановлено інвалідність III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Під час повторного огляду МСЕК 21.10.2021 року позивачу встановлено II групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
03.11.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановлення II групи інвалідності.
16.12.2021 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , з тих підстав, що зміна групи інвалідності відбулась у понад дворічний термін, після первинного встановлення інвалідності. Цей висновок комісія виклала в протоколі № 190.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
За приписами пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
У пункті 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) міститься аналогічна правова норма, що і в пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.
Апеляційний суд встановив те, що первинно ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено 17.09.2019 року, а повторно 21.10.2021 року – ІІ групу інвалідності.
Отже, інвалідність позивачу встановлена у понад дворічний термін, що виключає право позивача на отримання різниці одноразової грошової допомоги при зміні групи інвалідності.
Позивач в обґрунтування правоти своєї позиції посилається на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року у справі № 3-192/2020, де Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 -Закону України № 2011-XII зі змінами.
Надаючи оцінку таким твердженням позивача апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Із змісту наведеної норми видно, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, якщо інше не встановлено самим рішенням.
Конституційний Суд України у рішенні від 24.12.1997 року № 8-зп зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
За наведених обставин рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року у справі № 3-192/2020 (465/20) на спірні правовідносини не впливає, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, і це рішення не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
Отже, відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при встановленні ІІ групи інвалідності.
Зважаючи на такий висновок у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року в справі № 300/2418/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель 	

Постанова складена 28.11.2022 року