Дата документу 27.10.2022 Справа № 335/8593/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/8593/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
№ 22-ц/807/1686/22                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ

У жовтні 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів, заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2015 року, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 було розірвано. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є позивач та відповідач. 
29 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В. Відповідно до вказаного договору, договір про сплату аліментів вважається укладеним з 29.02.2020, та як наслідок з цієї дати у відповідача виник обов`язок сплачувати встановлену договором суму аліментів у розмірі 5 000,00 грн., але відповідач свій обов`язок не виконує. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні. На теперішній час, відповідач є працездатною особою, має об`єктивні можливості для отримання доходів, аліменти нікому не сплачує, інших осіб на утриманні не має.
Посилаючись на вищезазначене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.03.2020 по 30.04.2022 у розмірі 132 500, 00 грн., стягнути - неустойку (пеню) за прострочення аліментів у розмірі 132 500,00 грн. (у розмірі 100 % заборгованості), та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця, з травня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.03.2020 по 31.05.2022 у розмірі 132 500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2020 по 31.05.2022 у розмірі 132 500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 650,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково стягнувши з нього заборгованість з аліментів на утримання сина в розмірі 6000,00 грн за період з квітня 2020 року по травень 2022 року у задоволенні стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2022 року в розмірі 132 500,00 грн. відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що Договір про участь у вихованні та утриманні дитини було укладено під тиском ОСОБА_4 . Щодо визначення розміру заборгованості, ОСОБА_1 стверджує, що стягнення аліментів на підставі нотаріально посвідченого договору здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, а не судовим рішенням. 
Також апелянт зазначив, що положення договору в частині визначення аліментів власністю матері, а не дитини є незаконними та порушують права дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечила проти доводів апелянта, посилаючись на відсутність тиску на відповідача при укладенні Договору від 29.02.2020. Також зазначила, що твердження апелянта щодо незаконності певних умов договору не є предметом розгляду цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.10.2015, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2020 – розірвано, яке набрало законної сили 18.05.2020. (а.с.4–5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 23.05.2020, актовий запис №117 від 13.05.2016, батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . (а.с.6).

29.02.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., зареєстровано у реєстрі за № 901. (а.с.7).

Відповідно до умов вказаного Договору від 29.02.2020, визначено, зокрема, що: за домовленістю батьків, даним Договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 5 000,00 грн. кожного місяця, до досягнення дитиною повноліття, або якщо повнолітня дитина продовжує навчання – до досягнення ним двадцяти трьох років. У разі невиконання батьком обов`язку за цим договором щодо своєчасної сплати аліментів на дитину та при умові наявності його вини, батьком сплачується на користь дитини пеня у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 30 (тридцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім`я матері рахунок, реквізити якого мати повідомила батьку до підписання цього Договору. (п.6).

17.08.2020 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості по аліментам та пені. (а.с.8–12).

Відповідно до розрахунку, який надано позивачем, з врахуванням сплаченої суми у розмірі 2 500,00 грн. (за травень 2020 року), дати розгляду вказаної справи, настання строку сплати аліментів, заборгованість зі сплати аліментів за період 01 березня 2020 по 31 травня 2022 становить 132 500,00 грн. (27 місяців х 5 000,00 грн. =135 000,00 грн.-2 500,00 грн.).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 10.11.2020 Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1309, позивач ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » та отримала паспортний документ. (а.с.58–60).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2021, позов ОСОБА_1 – задоволено частково. Визначено графік участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: шляхом зустрічей та спілкування щосереди з 17.00 год. до 20.00 год.; перша та третя субота місяця з 10.00 год. до 18.00 год. В інші частині вимог, про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дитини укладеного 29.02.2020 – відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 24.11.2021 вказане рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2021 – залишено без змін. (а.с.91–98).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за Договором від 29.02.2020, проте свого обов`язку в повному обсязі не виконує без поважних на те причин, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів, і відповідно задоволення цих позовних вимог.
Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошові сумі у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця та до повноліття дитини, як зміну способу стягнення аліментів із договірних відносин (договору від 29.02.2020) на примусове (за рішенням суду), суд прийшов до висновку про відмову у її задоволенні, оскільки сторонами укладено нотаріальний договір, який регулює аліментні зобов`язання, він є чинним, не визнаний недійсним та не розірваний, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення вказаної вимоги позивача.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 196 СК України, відповідач зобов`язаний виплатити неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.

Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
p= (A1 х 1 % х Q1)+ (A2 х 1 % х Q2)+………. (An х 1 % х Qn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, нарахований за період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2022 року, становить 505 900,00 грн.
Суд першої інстанції, застосовуючи при вирішенні спірних правовідносин положення ч.1 ст. 196 СК України, вірно визначився із тим, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня від суми несплачених аліментів у розмірі 132 500,00 грн, що дорівнює 100 % сумі заявленої заборгованості та не може перевищувати такий розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач перешкоджала відповідачу у спілкуванні з дитиною, таким чином наявний факт одностороннього невиконання позивачкою умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підтвердження даного факту відповідачем до суду надано не було.

Посилання апелянта на відсутність можливості систематично надавати допомогу по утриманню дитини у зв`язку із скрутним матеріальним станом відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки доказів такого матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 

ОСОБА_5 здійснює діяльність фізичної особи-підприємця. Відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, інших осіб на утриманні не має, на обліку в службі зайнятості, як безробітний, не перебуває, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати малолітню дитину. Твердження апелянта щодо відсутності доходу не підтверджуються належними доказами, а існування існуючої заборгованості не спростована матеріалами справи.

Твердження ОСОБА_5 щодо незаконності певних умов Договору від 29.02.2020 є неспроможними, оскільки зазначене стосується обставин дійсності чи недійсності договору або окремих його частин, в той час, як предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості по сплаті аліментів на дитину.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32–41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу правової визначеності, доки використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя у справі (Желтяков проти України, № 4994/04, п. 42–44, рішення від 09.06.2001 р.)

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381–383 ЦПК України, апеляційний суд,–

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков