КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 371/909/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6751/2022
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
30 вересня 2022 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Святенка Івана Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року у складі судді Капшук Л.О.,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,- 
 
   В С Т А Н О В И В :
 
 У липні 2018 року  ОСОБА_1  звернувся у суд із позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
 
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку по АДРЕСА_1 , а відповідач є власником сусідньої земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку під АДРЕСА_2 .
 
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15.09.2017 задоволено його позов та зобов`язано відповідача звільнити і привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням, частину земельної ділянки площею 0,0001 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка згідно плану земельної ділянки є накладеною на належну йому земельну ділянку. Рішення набрало законної сили 14.11.2017 з дати постановлення ухвали Апеляційного суду Київської області про відхилення апеляційної скарги відповідача. 
 
Зазначене рішення суду перебувало на виконанні в Миронівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції Київської області з 12.01.2018. Не дивлячись на направлені державним виконавцем вимоги про необхідність виконання рішення суду, воно відповідачем не виконане.
 
Вказує, що невиконання рішення суду є протиправними діями відповідача, що свідчать про зневагу до закону, органів влади, оточуючих людей, до нього особисто, членів його сім`ї та близьких родичів, принижує його честь та гідність, завдає йому великої моральної шкоди.
 
Вказана шкода полягає в тому, що внаслідок незаконного заволодіння частиною його земельної ділянки відповідач позбавила його можливості користуватися своїм майном - землею та колодязем, з якого навіть демонтовано пристрій для витягування води (корбу). Відповідач грубо та цинічно порушила його права, принизила його честь та гідність, завдала йому сильних душевних страждань та змусила страждати членів його сім`ї та близьких родичів. Зокрема його донька з чоловіком та п`ятирічним сином, що проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 , не можуть брати з колодязя воду для власних потреб, тривалий час змушені були купувати питну воду чи носити воду з інших місць. При цьому потерпав його онук, що завдавало йому особливих страждань.
 
Тривалий судовий процес та невиконання рішення суду сильно погіршили стан його здоров`я.  Він має захворювання нервової системи, серцево-судинної системи, шлунково-кишкового тракту, жовчного міхура, йому встановлена інвалідність третьої групи довічно та заборону на роботу із значним психо-нервовим та фізичним навантаженням.
 
Зазначає, що участь у тривалому судовому процесі, слухання в якому неодноразово переносилися з вини відповідача, потребувала від нього значних сил і нервового напруження, затрат особистого часу, зміни звичного способу життя. Цинічна та зухвала поведінка відповідача під час судових засідань та поза межами суду призвели до різкого погіршення стану його здоров`я, що супроводжувалося приступами тахікардії, тривогою, підвищенням артеріального тиску, періодичним головним болем, відчуттям дискомфорту в черевній порожнині, зниженням пам`яті та працездатності, порушеннями сну та загальною слабкістю. В зв`язку з чим він 27.11.2017 по 11.01.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «Київське обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання».
 
Після виписки з лікарні його сподівання про те, що відповідач виконала рішення суду і звільнила захоплену частину земельної ділянки не виправдалися. Навпаки відповідач встановила нову огорожу, захопивши при цьому ще більше належної йому землі та фактично повністю перекривши йому доступ до колодязя.
 
Такі дії відповідача негативно позначаються на стані його здоров`я, він відчуває постійний біль, нервові переживання, стривоженість і дискомфорт. У нього часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість внаслідок чого страждає не тільки він, а і його рідні, близькі та знайомі люди. Через його страждання погіршився також стан здоров`я його дружини, яка є інвалідом другої групи. Вона разом з донькою, зятем та малолітнім онуком переживають за стан його здоров`я, що створює для нього нестерпний біль та душевне занепокоєння та ще більше впливає на стан його здоров`я. він змушений приймати ліки та препарати для його покращення та підтримання. Його непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях його життя, що суттєво вплинуло на стосунки з оточуючими людьми і призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. 
 
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Святенко І.П. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити повністю.
 
Вказано, що районний суд відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, посилався лише на ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що відповідачем вчинялися умисні протиправні дії, які призвели до погіршення стану здоров`я позивача та до його моральних страждань. При цьому, суд залишивши поза увагою доведений та встановлений судом факт вчинення протиправних дій з боку відповідача, які порушили право власності позивача, що відповідно до приписів законодавства та позиції Верховного суду України (ч. 3 ст. 386 ЦК України; п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995№4) є підставою для відшкодування моральної шкоди. 
 
Крім того, зазначено, що участь у тривалому судовому процесі змінили звичний ритм і спосіб життя позивача, адже потребувала від нього значних затрат фізичних та моральних сил, а також особистого часу.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
За змістом зазначає, що позивав не довів причинного зв`язку між її неправомірними діями та погіршенням його стану здоров'я.
 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року у справі № 371/806/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки позов задоволено, зобов`язано останню звільнити та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням, частину земельної ділянки площею 0,0001 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка є накладеною на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 (а.с. 23-25).
 
Зазначене рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року та набрало законної сили (а.с. 26-27).
 
Всі зазначені обставини встановлені у справі № 371/806/17 в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
 
Постановою державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області Власової Ю.П. від 12 січня 2018 року відкрито виконавче провадження № 55516355 з виконання виконавчого листа № 371/806/17, виданого 20 грудня 2017 року на виконання судового рішення про зобов`язання боржника ОСОБА_2 звільнити та привести до стану придатного до використання за цільовим призначенням, частину земельної ділянки площею 0,0001 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка згідно зведеного плану є накладеною на земельну ділянку, яка належить стягувану ОСОБА_1 (а.с. 28).
 
Державним виконавцем під час виконання рішення суду сторонам виконавчого провадження направлялися вимоги виконавця без номеру та дати та № 7885 від 11 червня 2018 року з вимогою бути присутніми 30 травня 2018 року та 27 червня 2018 року при вчиненні виконавчих дій із звільнення частини земельної ділянки площею 0,0001 га, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 29-30).
 
З долучених до справи доказів, убачається, що позивач є пенсіонером по інвалідності довічно, має встановлену з 1 листопада 2011 року третю групу інвалідності довічно за загальним захворюванням, при якій йому протипоказана робота із значним психо-нервовим та фізичним навантаженням (а.с.12, 15).
 
З 27 листопада 2017 року по 11 січня 2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ КОР "ОПНМО" зі скаргами на приступи, що супроводжуються тахікардією, тривогою, підвищенням артеріального тиску, періодичний головний біль, відчуття дискомфорту в черевній порожнині, зниженням пам`яті і працездатності, порушення сну, загальну слабкість. За даними виписки з історії хвороби № 3354 позивачу встановлено основний діагноз: наслідки нейроінфекції зі стійким, вираженим церебростенічним синдромом, помірними змінами особистості, а також супутній діагноз: зовнішня гідроцефалія, ДЕП - 2 ступеня, хронічний ерозивний гастродуоденит, ВСД по гіпертонічному типу, дискінезія жовчного міхура (а.с.17).
 
Вказані обставини також підтверджуються даними довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 № 361430 від 1 грудня 2011 року (а.с. 15), пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 17 лютого 2012 року (а.с. 12), виписки з історії хвороби № 3354 від 11 січня 2018 року КЗ КОР "ОПНМО" (а.с. 17), даних ФЄГДС від 11 січня 2018 року (а.с. 16), консультативного заключення КЗ КОР "Київська обласна лікарня № 2" від 11 січня 2018 року (а.с. 19).
 
Крім того відповідно до даних довідки КЗ "Миронівський районний центр ПМСД" № 119 від 10 липня 2018 року, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з приводу: наслідки нейроінфекції зі стійким, вираженим церебростенічним синдромом, помірними змінами особистості, а також супутній діагноз:зовнішня гідроцефалія, ДЕП - 2 ступеня, хронічний ерозивний гастродуоденит, ВСД по гіпертонічному типу, хронічний калькульозний холецистит (а.с. 20).
 
Також позивач долучив до матеріалів справи пенсійне посвідчення дружини ОСОБА_3 № НОМЕР_2 , виданого 29 вересня 2010 року (а.с. 13), посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) Серія НОМЕР_3 від 17 грудня 2009 року з вкладкою № НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_3 (а.с. 14), свідоцтва про народження серії   НОМЕР_5 , виданого відділом ЗАГС Миронівського райвиконкому Київської області 26 квітня 1989 року (а.с. 10), свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Киїській області 15 жовтня 2011 року (а.с. 11), довідки № 02-50/2124 виданої 10 липня 2018 року Миронівською міською радою (а.с. 21).
 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що підстави на які посилався позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не є доведеними, й не доведеною є протиправність дій відповідачки та наявність дійсних втрат немайнового характеру внаслідок таких дій.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
 
Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої - п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
 
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачки.
 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі про те, що суд залишивши поза увагою доведений та встановлений судом факт вчинення протиправних дій з боку відповідачки, які порушили право власності позивача, що відповідно до приписів законодавства та позиції Верховного суду України (ч. 3 ст. 386 ЦК України; п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995№4) є підставою для відшкодування моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п. 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Однак, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно власними поясненнями, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та її розмір. Жодних підтверджень та обґрунтувань, стосовно завданої йому моральної шкоди та визначення розміру її компенсації позивачем не доведено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
 
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що надана позивачем медична документація свідчить про те, що погіршення стану здоров`я та його перебування на стаціонарному лікуванні у зазначені ним періоди були пов`язані з наслідками нейроінфекції (інфекційного захворювання, яке викликається бактеріями, вірусами, грибками і характеризується локалізацією в центральній нервовій системі), а також хронічними захворюваннями.
 
При цьому, колегія суддів враховує й ту обставину, що рішення Миронівського районного суду Київської області від 15.09.2017 перебуває на примусовому виконанні у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», положеннями якого передбачено порядок виконання судового рішення з застосуванням відповідних заходів реагування за його невиконання. 
 
Дії чи бездіяльність відповідного органу чи посадової особи за наявності правових підстав може бути оскаржено в установленому законом порядку. 
 
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Святенка Івана Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: