ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 вересня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/639/22
провадження № 22-ц/4809/850/22 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Деревінська Любов Василівна,
відповідач - Центральноукраїнський державний педагогічний університет імені Володимира Винниченка,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Деревінська Любов Василівна, на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 травня 2022 року в складі головуючого судді Мохонько В.В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
31.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка (далі ЦДПУ імені Володимира Винниченка), в якому просив визнати незаконним та скасувати підпункт 2.1. пункту 2 наказу ректора Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , та стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що підпунктом 2.1. пункту 2 наказу ректора Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 оголошено ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення моральних норм поведінки перед учнями та недотримання етичних правил поведінки по відношенню до колег.
Підставою для притягнення до дисциплінарної поведінки є службова записка юрисконсульта ОСОБА_2 та копії документів.
Вказує, що наказ є незаконним та безпідставним, оскільки дисциплінарне стягнення застосоване з порушенням вимог КЗпП України, що є наслідком його скасування та стягнення з відповідача моральної шкоди.
Зокрема, у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.
Оскаржуваний пп. 2.1. п. 2 наказу від 20.12.2021 №139 не відповідає приписам ст. 147 КЗпП України, правовим висновкам, викладеним у постановах ВС, оскільки не містить: змісту конкретного проступку, вчиненого ОСОБА_1 , невиконання чи неналежне виконання яких конкретних трудових обов`язків здійснив ОСОБА_1 , дату вчинення порушення, відсутнє посилання на норми посадової інструкції, контракту та навіть на приписи КЗпП України, які порушив ОСОБА_1 , причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на ОСОБА_1 трудових обов`язків.
Крім того, службова записка юрисконсульта та копії документів, які конкретно не перелічені у пп.2.1. п.2 наказу від 20.12.2021, не можуть бути доказами, що підтверджують факт вчинення позивачем проступку.
Зі змісту пп.2.1. п.2 наказу від 20.12.2021 № 139 не вбачається, що останній прийнято на підставі будь-яких рішень Комісії з етики.
Також в оскаржуваному підпункті наказу ЦДПУ імені Володимира Винниченка не зазначено та не встановлено розмір заподіяної шкоди, вчиненими діями позивача, що призвели до застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Відповідач всупереч приписів ст. 149 КЗпП України не зажадав та не отримав пояснень від ОСОБА_1 , що виключає встановлення вини ОСОБА_1 як однієї з важливих ознак порушення трудової дисципліни та обрання виду стягнення.
При цьому ЦДПУ імені Володимира Винниченка не повідомлено ОСОБА_1 під розписку про оголошене в пп.2.1. п.2 наказу від 20.12.2021 №139 стягнення, чим порушено приписи ч. 4 ст. 149 КЗпП України.
Негативні зміни в трудовій діяльності позивача призвели до завдання йому моральних страждань, які виразилися в погіршенні його фізичного стану, постійному перебуванні в стресовому стані, приниженні перед колективом університету та позбавленні його ділової репутації як викладача, підтвердженням чого слугує оскаржуваний пп. 2.1. п. 2 наказу від 20.12.2021 № 139.
Такі дії відповідача спричиняють сильні душевні хвилювання, на роботу ОСОБА_1 ходить, перебуваючи в постійному стресі, що наразі завдає йому непоправної шкоди.
Все це в сукупності вказує на вчинення морального тиску на позивача зі сторони адміністрації ЦДПУ імені Володимира Винниченка, що має наслідком наявність триваючих негативних змін у житті ОСОБА_3 , призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від позивача додаткових зусиль в організації свого унормованого життя.
Моральну шкоду, спричинену незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності позивач оцінює в 20000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровоградавід 24 травня 2022 року відмовлено у задоволені позову.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопунктом 3.18. Контракту завідувача кафедри ОСОБА_1 , укладеного 01.12.2016, передбачено обов`язок завідувача кафедри дотримуватись педагогічної етики та моралі.
09.12.2021 в ЦДПУ імені Володимира Винниченка відбулось засідання комісії з етики. На засіданні комісії з етики ОСОБА_1 в своїх поясненнях підтвердив використання ним слова «убогинькие» по відношенню до науково-педагогічних працівників університету. На його думку, слово не є образливим, його можна знайти в словнику, до нього можна підібрати синонім, він ніколи не дозволяє собі ображати інших викладачів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що поведінка ОСОБА_1 , який є професором, завідувачем методик дошкільної та початкової освіти, керівником структурного підрозділу, суперечила вимогам статті 58 Закону України «Про вищу освіту» і нормам 4.2. Етичного кодексу університетської спільноти. Слово, яке позивач використав по відношенню до працівників університету «убогенькие» під час наради 22.11.2021 року є образливим та таким, що суперечать принципу взаємоповаги та педагогічної етики.
Суд зауважив, що позивач в судовому засіданні не заперечив щодо використання ним слова «убогинькие» по відношенню до працівників університету.
За висновками суду підпункт 2.1. пункту 2 оскаржуваного наказу від 20.12.2021 №139 щодо оголошення догани ОСОБА_1 містить посилання на службову записку юрисконсульта ОСОБА_2 , копії документів.
Відсутність у оскаржуваному п.п. 2.1. п. 2 наказу від 20.12.2021 №139 посилання на норму закону, яку порушено, а також визначення про те, в чому полягає порушення трудової дисципліни, внаслідок чого позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності, не є підставами для його скасування.
Суд першої інстанції зазначив, що у подібній за характером правовідносин справі № 6-248цс14 Верховний Суд України за наслідками її розгляду сформував правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.
Таким чином, суд вважав, що позивач в силу своїх обов`язків та вимог чинного законодавства повинен дотримуватись педагогічної етики, поважати гідність, права свободи та інтереси всіх учасників освітнього процесу, цього не зробив та в присутності педагогічного колективу публічно використав образливе слова по відношенню до колег, у зв`язку з чим наявні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, як більш м`якого заходу дисциплінарного стягнення, в зв`язку з чим наказ про застосування заходу дисциплінарного стягнення відповідає вимогам трудового законодавства, процедура його винесення дотримана, ступінь тяжкості враховано та на переконання суду він достатньою мірою відповідає вжитим заходам дисциплінарного стягнення, строки не порушенні, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування підпункту 2.1. пункту 2 наказу ректора Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , а також вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник позивача адвокат Деревінська Л. В.подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що оскаржуваний наказ не містить: - змісту конкретного проступку, вчиненого ОСОБА_1 , тобто не встановлено в чому конкретно проявилося порушення та які норми моральної поведінки перед учнями (яких на нараді кафедри від 22.11.2021 не було) порушено позивачем, перед якими саме учнями (їх прізвища, ім`я, по батькові), та недотримання яких етичних правил поведінки по відношенню до колег допустив позивач та до яких конкретно колег; - невиконання чи неналежне виконання яких конкретних трудових обов`язків здійснив ОСОБА_1 ; - дату вчинення порушення, що унеможливлює встановлення дотримання відповідачем строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачених ч. 1 ст. 148 цього Кодексу; - відсутнє посилання на норми посадової інструкції, контракту та навіть на приписи КЗпП України, які порушив ОСОБА_1 ; - причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на ОСОБА_1 трудових обов`язків.
Суд першої інстанції повністю знівелював вимоги ст.147-149 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 та правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові ВС від 22.07.2020 у справі №554/9493/17, які є більш пізнішими, ніж у справі № 6-248цс14, та повинні бути застосовані судом відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України. Суд першої інстанції без належного та зрозумілого обґрунтування, вважає правомірним, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є службова записка юрисконсульта ОСОБА_2 , копії документів. Разом з тим, зі змісту службової записки юрисконсульта та копій документів, які не перелічені у пп.2.1. п.2 наказу від 20.12.2021, не вбачається факт вчинення позивачем жодного проступку. Зокрема, службова записка юрисконсульта, складена за результатами службової перевірки за дорученням ректора, не містить дати складання, її зміст носить інформативний характер щодо обов`язків працівників, які виконують виховну функцію, та можливість притягнення педагогів до дисциплінарної відповідальності, а не притягнення до відповідальності ОСОБА_1 . Також, зі змісту абз. 2 зазначеної службової записки вбачається, що ОСОБА_1 відносно колег висловлюється без дотримання правил етичної поведінки, зневажливо до них ставиться, принижуючи авторитет викладача, порушуючи ч. 3 ст. 58 Закону України «Про вищу освіту», п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти ЦДПУ ім. В. Винниченка. Таке твердження юрисконсульта є голослівним та неконкретизованим щодо часу та обставин такого висловлювання, відносно до яких колег вжито такі висловлювання, і якими документами це підтверджується (скарги, пояснення, доповідні записки, тощо). 
Зазначає, що ст. 58 Закону України «Про вищу освіту» не містить частини 3, а п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти ЦДПУ містить 9 підпунктів неприпустимих діянь у поведінці членів університетської спільноти, а саме: неприпустимість наклепів, завдання шкоди репутації членів спільноти, безпідставне звинувачення члена університетської спільноти, коментар особистого життя, декларації та інше.
Юрисконсульт у службовій записці не зазначив, які конкретні підпункти п. 4.2 Етичного кодексу порушено позивачем. Юрисконсульт немає повноважень на встановлення факту порушення етичних норм членами університетської спільноти, так як приписами п. 5.4. Етичного кодексу університетської спільноти ЦДПУ такі повноваження має Комісія з етики. Зі змісту пп.2.1. п.2 наказу від 20.12.2021 № 139 не вбачається, що останній прийнято на підставі будь-яких рішень Комісії з етики.
Службова записка юридичної служби розглядалась на засіданні Комісії з етики від 09.12.2021 (повідомлення ОСОБА_4 ), а не складена за результатами такої Комісії, що свідчить про заплановане відповідачем, завчасне встановлення «порушень» ОСОБА_1 приписів Кодексу з етики не уповноваженою особою - юрисконсультом ОСОБА_2 .
Висновок Комісії з етики також є неналежним доказом вчинення позивачем проступку, адже ст. 58 Закону України «Про вищу освіту» не містить частини З, а п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти ЦДПУ містить 9 підпунктів неприпустимих діянь у поведінці членів університетської спільноти. Зміст протоколу № 1 Комісії з етики від 09.12.2021 свідчить про те, що розглядалася доповідна записка в.о. декана ОСОБА_5 стосовно висловлювань ОСОБА_1 , а саме використання на нараді, при обговоренні питань навчального навантаження, терміну «убогінькіє» стосовно викладачів іншого факультету історії, бізнес-освіти та права та спілкування професором ОСОБА_1 російською мовою. 
У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що відповідач зажадав від ОСОБА_1 письмові пояснення перед застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Вказане виключає встановлення вини ОСОБА_1 , як однієї з важливих ознак порушення трудової дисципліни та обрання виду стягнення.
Надана ОСОБА_1 , на ім`я в.о. декана факультету педагогіки, психології та мистецтва ОСОБА_5 , доповідна записка від 23.11.2021 не є поясненнями, у розумінні ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Адже така записка, не пояснення, надана 23.11.2021 позивачем не керівництву ЦДПУ після встановлення порушення та до застосування дисциплінарного стягнення, а в.о. декана факультету - про вмотивованість висловлювань на нараді від 22.11.2021. При цьому, на момент 23.11.2021, дати такої доповідної записки ОСОБА_1 , факту порушення ОСОБА_1 будь-яких норм Етики відповідачем не встановлено, докази (заяв, скарг, доповідних записок, інших звернень до Комісії з Етики чи керівника відповідача) про вчинення позивачем порушення етичних норм, відсутні.
ЦДПУ ім. В.Винниченка також не повідомлено ОСОБА_1 під розписку, про оголошене в пп.2.1. п.2 наказу від 20.12.2021 № 139, стягнення, чим порушено приписи ч. 4 ст. 149 КЗпП України, що залишено поза увагою суду.
Серед документів, які відповідачем надані позивачеві 14.01.2022 на його заяву про надання всіх документів, що стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є завірена належним чином копія службової записки в.о. декана ОСОБА_5 від 01.12.21. виконана друкованим способом.
До відзиву на позов додана копія доповідної доцента кафедри педагогіки та менеджменту освіти ОСОБА_5 без дати та виконана «від руки».
Крім того, до відзиву додано копію доповідної записки доцента кафедри мистецької освіти Стретьєвич Т.М. без дати, виконаної «від руки», як доказ вчинення ОСОБА_1 порушення, за які його притягнуто до відповідальності.
Також, відповідачем до суду надано акт комісії ЦДПУ від 30.12.2021, відповідно до якого, позивач нібито не з`явився для ознайомлення та підпису оскаржуваного наказу.
Вважає, що вказані докази, на підставі яких судом прийнято оскаржуване рішення, є неналежними та недопустимими, адже останні створені, а по суті фальсифіковані, та надані тільки до суду. На момент відповіді на заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їх не існувало, а тому позивачу на його запит не надано. У судовому засіданні від 24.05.2022 на питання представника позивача: Чому вищевказані документи не надані відповідачем 14.01.2022 на вимогу ОСОБА_1 .?, представник відповідача відповідала, що такі документи надійшли після 14.01.2022, тобто після спливу 1 місяця з дня оголошення догани та після пред`явлення позову, що свідчить про їх неналежність та недопустимість.
Відповідно до п.1 наказу т.в.о. ректора №197/1-к від 30.11.2021, ОСОБА_1 був звільнений із посади завідувача кафедри методик дошкільної та початкової освіти та залишений на посаді доцента цієї ж кафедри до 30.08.2022 (строку дії контракту між ЦДПУ та ОСОБА_1 на посаді доцента).
Тож оголошення ОСОБА_1 догани 20.12.2021 є намаганням адміністрації ЦДПУ імені Володимира Винниченка усунути позивача від участі в конкурсі на заміщення вакантної посади завідувача кафедри.
При цьому, ЦДПУ постійно проводить службові перевірки щодо позивача та осіб педагогічного складу, котрі спілкуються з ним та викладають як студенту - здобувану освітнього рівня магістр II курсу за спеціальністю: 014.021 Середня освіта (Англійська мова і література).
Вказане стало наслідком відрахування 06.06.2022 ОСОБА_1 зі складу студентів II курсу факультету української філології, іноземних мов та соціальних комунікацій (витяг з наказу від 06.06.2022 № 23-М наявний у позивача та відповідача), а також притягнення до відповідальності відповідних викладачів.
Більше того, позивачеві стало відомо про те, що готується ще один наказ адміністрації ЦДПУ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за невідомих йому обставин.
Зазначені вище негативні зміни і в трудовій, і в науковій діяльностях позивача, що мали місце в результаті винесення спірного наказу, призвели до завдання йому моральних страждань, які виразилися в погіршенні його фізичного стану, постійному перебуванні в стресовому стані, приниженні перед колективом університету та позбавленні його ділової репутації як викладача, так і студента.
Такі дії відповідача спричиняють сильні душевні хвилювання, на роботу ОСОБА_1 ходить, перебуваючи в постійному стресі, що наразі завдає йому непоправної моральної шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Деревінську Л. В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача за довіреністю ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Наказом ректора Кіровоградського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка від 01.02.2013 ОСОБА_1 прийнято на посаду доцента кафедри видавничої справи та редагування за переведенням, наказом від 04.09.2013 переведено на посаду доцента кафедри методик дошкільної та початкової освіти у зв`язку із обранням за конкурсом на умовах строкового трудового договору.
01.12.2016 між ОСОБА_1 та КДПУ ім. Володимира Винниченка укладено контракт на посаду професора кафедри методик дошкільної та початкової освіти у зв`язку з обранням за конкурсом (а.с.18-19), строком до 30.11.2021.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 на підставі наказу № 179/2 від 30.11.2016 позивач переведений на посаду завідувача вказаної вище кафедри у зв`язку із обранням за конкурсом на умовах контракту (а.с.33-42).
На підставі наказу МОН України № 467 від 23.06.2017 Кіровоградський державний педагогічний університет імені В. Винниченка перейменовано на Центральноукраїнський державний педагогічний університет імені Володимира Винниченка.
Згідно підпункту 2.1. пункту 2 наказу ректора КДПУ ім. Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 оголошено дисциплінарне стягнення догана за порушення моральних норм поведінки перед учнями та недотримання етичних правил поведінки по відношенню до колег ОСОБА_1 , професору, завідувачу кафедри методик дошкільної та початкової освіти (а.с.9).
Як зазначено в наказі підставою є службова записка юрисконсульта ОСОБА_2 та копії документів.
Відповідно до копії протоколу №1 комісії з етики педагогічного університету від 09.12.2021 комісія розглядала, зокрема, доповідну записку ОСОБА_5 про висловлювання ОСОБА_1 (а.с.13-15).
Згідно копії службової записки ОСОБА_5 від 01.12.2021 під час наради 22.11.2021, професор ОСОБА_1 обговорюючи питання навантаження використовував термін «убогінькіє» щодо всіх викладачів факультету історії, бізнес-освіти та права. На численні зауваження, щодо недоречності його використання, він зазначив, що свідомо використовує даний термін. Також зазначено, що під час засідань та нарад, професор ОСОБА_1 спілкується виключно російською мовою (а.с.16).
Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 11.01.2022 позивач звертався до відповідача з вимогою повідомити про результати засідання комісії з етики де розглядалося питання стосовно висловлювання позивача, з підстав не повідомлення йому результатів та не ознайомлення з прийнятими рішеннями (а.с.10).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Згідно підпункту 2.1 пункту 2 наказу ректора КДПУ ім. Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 оголошено дисциплінарне стягнення - догана - за порушення моральних норм поведінки перед учнями та недотримання етичних правил поведінки по відношенню до колег ОСОБА_1 , підстава: службова записка юрисконсульта ОСОБА_2 , копії документів (а.с.9).
У службовій записці (без дати) ОСОБА_2 доводив до відома ректора КДПУ ім. В. Винниченка, результати проведення службової перевірки за дорученням ректора щодо висловлювання професора ОСОБА_1 , стосовно викладачів факультету історії, бізнес-освіти та права. При цьому вказав, що ОСОБА_1 відносно до колег висловлюється без дотримання правил етичної поведінки, зневажливо до них ставиться, принижуючи авторитет викладача, порушуючи ч. 3 ст. 58 Закону України «Про вищу освіту», п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти ЦДПУ ім. В. Винниченка. Щодо висловлювань російською мовою зазначив, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», посадові та службові особи підприємств, установ і організацій державної й комунальної форм власності, тобто керівники закладів освіти, працівники органів управління освітою, педагогічні, науково-педагогічні і наукові працівники, крім іноземців чи осіб без громадянства, які запрошені до закладів освіти та/або наукових установ і працюють на тимчасовій основі як наукові, педагогічні, науково-педагогічні працівники або викладачі іноземної мови, зобов`язані володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків. Працівники, які виконують виховну функцію, зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може отримати усне зауваження або бути притягнений до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (а.с.12).
Як встановлено з витягу з протоколу № 1 Комісії з етики КДПУ ім. Володимира Винниченка 09.12.2021 після розгляду доповідної записки ОСОБА_5 стосовно висловлювань ОСОБА_1 під час наради при обговоренні питань навчального навантаження терміну "убогінькіє" стосовно викладачів факультету історії, бізнес-освіти і права, а також спілкування професора ОСОБА_1 виключно російською мовою, Комісією прийняте рішення про порушення завідувачем кафедри, професором ОСОБА_1 частини 3 статті 58 Закону України "Про вищу освіту" і п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти (а.с. 13-15).
Стаття 58 Закону України «Про вищу освіту» містить лише частину 1, згідно якої науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники закладу вищої освіти зобов`язані:  1) забезпечувати викладання на високому науково-теоретичному і методичному рівні навчальних дисциплін відповідної освітньої програми за спеціальністю, провадити наукову діяльність (для науково-педагогічних працівників);  2) підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, наукову кваліфікацію (для науково-педагогічних працівників);  3) дотримуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, прищеплювати їм любов до України, виховувати їх у дусі українського патріотизму і поваги до Конституції України та державних символів України;  3-1) дотримуватися в освітньому процесі та науковій (творчій) діяльності академічної доброчесності та забезпечувати її дотримання здобувачами вищої освіти;  4) розвивати в осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, самостійність, ініціативу, творчі здібності;  5) дотримуватися статуту закладу вищої освіти, законів, інших нормативно-правових актів.
Згідно п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти ЦДПУ ім. В. Винниченка у взаємодії з членами університетської спільноти неприпустимі:
наклеп, зловмисне завдавання шкоди репутації членів університетської спільноти;
безпідставні звинувачення, вибудувані на суб`єктивному ставленні одного члена університетської спільноти до будь-якого іншого;
коментар особистого життя чи трудових відносин за межами Університету;
обговорення й коментар електронних декларацій, представлених у вузькому доступі;
свідоме невиконання посадових обов`язків, прихована протидія виконанню посадових обов`язків іншими членами університетської спільноти;
невиправдані дії, які завдають шкоди іншим членам університетської спільноти чи майну Університету та перешкоджають здійсненню освітнього процесу, проведенню наукових досліджень;
дискримінація членів університетської спільноти за віком, громадянством, місцем проживання, статтю, кольором шкіри, соціальним і майновим станом, національністю, мовою, походженням, фаховою належністю, станом здоров`я, віросповіданням та іншими ознаками;
насильство, агресія, сексуальні домагання;
випадки булінгу (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно учасників освітнього процесу, унаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (а.с.27-28).
Оспорюваний позивачем підпункт 2.1. пункту 2 наказу ректора КДПУ ім. Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139, а також службова записка та копії документів, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не конкретизують, які дії (бездіяльність) цього працівника свідчать про порушення або неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків, в чому полягає дисциплінарний проступок, які норми моральної поведінки перед учнями порушено цим науково-педагогічним працівником, в чому полягало недотримання етичних правил поведінки по відношенню до колег.
За змістом протоколу з протоколу № 1 Комісії з етики КДПУ ім. Володимира Винниченка від 09.12.2021 під час розгляду службової записки в.о. декана факультету педагогіки, психології та мистецтв професора ОСОБА_5 знайшов підтвердження факт використання на засіданні вченої ради факультету педагогіки, психології та мистецтв завідувачем кафедри методики дошкільної та початкової освіти професором ОСОБА_1 слова «убогінькіє» по відношенню до науково-педагогічних працівників університету при обговоренні питання навантаження щодо всіх викладачів факультету історії, бізнес-освіти та права, що розцінено колегами як образливе та принизливе висловлювання, що принижує честь і гідність працівників університету.
Згідно пояснень, наданих письмово на в. о. декана факультетупедагогіки, психології та мистецтв КДПУ ім. Володимира Винниченка професора ОСОБА_5 (а.с.17) та усно на засіданні комісії з етики (а.с.14) ОСОБА_1 вказав, що використане ним слово "убогонькіє" не мало негативного значення, а було ним висловлене у контексті розмови щодо надання роботи (педагогічного навантаження) викладачам інших факультетів.
Згідно розділу 5 Етичного кодексу, члени університетської спільноти зобов`язані визнавати принципи та норми Етичного кодексу і в своїй діяльності неухильно його дотримуватися. Це зобов`язання засвідчується особисто при призначенні або обранні на посаду чи вступі на навчання.
Відповідно до п. 3.5. п.п. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка, затверджених Протоколом конференції трудового колективу 22.02.2018 року, педагогічні та науково-педагогічні працівники відповідно до законодавства зобов`язані додержуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати честь і гідність.
У пункті 3.18. Контракту завідувача кафедри ОСОБА_1 передбачено обов`язок дотримуватись педагогічної етики та моралі.
Порушення етичних принципів і норм передбачає відповідальність члена університетської спільноти, залежно від характеру і змісту порушень, а також ступеня їх умисності.
Будь-який член університетської спільноти може поскаржитися на порушення етичних принципів чи норм, зафіксованих у Кодексі, зокрема письмово звернутися до Комісії з етики або до керівника відповідного підрозділу, надавши докази фактів, викладених у скарзі. Керівник у встановленому порядку організовує передає матеріали на розгляд Комісії з етики.
Висновки Комісії з етики мають рекомендаційний характер і керівництво Університету чи його структурного підрозділу може брати їх до уваги, ухвалюючи рішення щодо порушника Етичного кодексу.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
За змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). 
За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.
Суд першої інстанції, помилково вважав, що висловлювання ОСОБА_1 з використанням слова "убогінькіє" стосовно викладачів факультету історії, бізнес-освіти і права були правильно оцінені Комісією з етики ЦДПУ імені Володимира Винниченка як такі, що свідчать про недотритмання етичних правил поведінки по відношенню до колег, не можуть відноситься оціночних суджень.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що  притягненняОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із накладенням дисциплінарного стягнення відбулося без урахування наведених норм матеріального права, факти винного вчинення цим працівником дисциплінарного проступку не знайшли свого підтвердження належними та допустими доказами, рішення Комісії з етики ЦДПУ імені Володимира Винниченка про порушення завідувачем кафедри, професором ОСОБА_1 частини 3 статті 58 Закону України "Про вищу освіту" і п. 4.2 Етичного кодексу університетської спільноти та службова записка юрисконсульта ОСОБА_2 не вказують на достатність і обгрунтованість підстав для накладення дисциплінарного стягнення на позивача, тому його вимоги про визнання незаконним і скасування підпункту 2.1. пункту 2 наказу ректора КДПУ ім. Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 підлягають задоволенню. 
Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Оскільки права ОСОБА_1 у сфері трудових відносин було порушено внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності із накладенням дисциплінарного стягнення, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи ступінь моральних страждань, за рахунок відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 1000,00 грн, який відповідає вимогам розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та визнання незаконним і скасування підпункту 2.1. пункту 2 наказу ректора Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка від 20.12.2021 № 139 про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , та стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2758,00 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).  
Згідно норм статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 134 ЦПК передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем було дотримано вказані норми процесуального законодавства, та з позовом подано орієнтований розрахунок суми судових витрат (а.с.119-121).
Представником позивача адвокатом Деревінською Л. В. на виконання вимог частини восьмої статті 141 та частини другої статті 137 ЦПК України надало суду докази понесення заявлених до відшкодування судових витрат на загальну суму 13000 грн: - ордер на надання правничої допомоги від 25.01.2022 (а.с.43); - договір про надання правничої допомоги від 18.01.2022, згідно якого розмір гонорару складає 15000 грн та 1000 грн за участь у кожному судовому засіданні (а.с.122); - акт здачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2022 на суму 17000 грн, з яких 1500 грн за вивчення та аналіз документів і законодавства, складання позовної заяви, вивчення відзиву на позовну заяву, складання клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, 2000 грн участь у судових засіданнях (а.с.123); - оригінали квитанцій від 23.02.2022 на суму 900 грн та від 17.05.2022 на суму 7400 грн (а.с.124-125); - детальний опис виконаних робіт (а.с.126); - ордер на надання правничої допомоги від 23.06.2022 (а.с.153); - додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2022, згідно якого розмір гонорару складає 57000 грн та 1000 грн за участь у кожному судовому засіданні (а.с.154); - акт здачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2022 та додаткової угоди до нього від 22.06.2022 на суму 5700 грн (а.с.155); - детальний опис виконаних робіт на суму 5700 грн (а.с.156); - оригінал квитанції на суму 5700 грн (а.с.217).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7150 грн витрат на правничу допомогу та 2758 грн - сплаченого судового збору.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Деревінська Любов Василівна, задовільнити частково.
Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 травня 2022 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка про визнання незаконним і скасування підпункту 2.1 пункту 2 наказу та стягнення моральної шкоди задовільнити частково.
Визнати незаконним та скасувати підпункт 2.1 пункту 2 наказу ректора Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка від 20.12.2021 за № 139 про оголошення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 .
Стягнути з Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка на користь ОСОБА_1 1000 грн у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат: 7150 грн - витрат на правничу допомогу, 2758 грн - сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03.10.2022.

Головуючий                                                  С. М. Єгорова

Судді                                                                               А. М. Головань

                                                               О. Л. Карпенко