Ухвала
 
01 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 757/17583/21
провадження № 61-11893ск22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями та стягнення неправомірно отриманих коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, у якому просили зобов`язати відповідача використовувати допоміжні приміщення згідно з їх цільовим призначенням та стягнути з відповідача на їх користь 235 908,57 грн, з яких: 108 652,35 грн - оренда спільного майна; 92 667,07 грн та 34 589,15 грн - заборгованість за житлово-комунальні послуги.
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мотивували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в якому допоміжні приміщення є спільною власністю усіх власників квартир у цьому будинку. У січні 2021 року їм стало відомо про те, що допоміжні приміщення будинку                      01 лютого 2018 року зареєстровані за Апаратом Верховної Ради України, майно якого перебуває в управлінні відповідача, а саме: приміщення НОМЕР_1, загальною площею 189,4 кв. м, НОМЕР_2, загальною площею 174 кв. м та АДРЕСА_2 , загальною площею 188,3 кв. м. В приміщенні, яке згідно із проектом визначено як спортзал, відповідач здійснив перекриття, поділивши таким чином вказане приміщення на два, що не передбачено проектом і створює тим самим перешкоди для використання його за призначенням. Позивачі вважають, що необліковане приміщення здається в оренду без офіційної оплати орендарями за його використання, чим створюються умови для зловживань і має місце заволодіння та користування відповідачем спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку та існує заборгованість відповідача перед ними. Ураховуючи наведене, позивачі просили позов задовольнити.
 
Печерський районний суд м. Києва рішенням від 07 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовив.
 
Київський апеляційний суд постановою від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року - без змін.
 
ОСОБА_1 29 листопада 2022 року подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого                 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада                      2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.  
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;                            в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави               12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору у цій справі є усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями та стягнення неправомірно отриманих коштів у розмірі 235 908,57 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн).
 
Справа № 757/17583/21 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 09 листопада           2022 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада           2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Державного підприємства «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України про усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями та стягнення неправомірно отриманих коштів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                       М. Ю. Тітов