РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року 
м. Рівне

Справа № 559/1223/22
Провадження № 22-ц/4815/1300/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В. 
секретар судового засідання – Пиляй І.С.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 вересня 2022 року про відмову у забезпеченні позову, у складі судді Панчука М.В., у справі за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,
ВСТАНОВИВ:
В червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що ОСОБА_2 придбала нежитлову будівлю технічного комплексу, що розташована по АДРЕСА_1 , яку в подальшому переобладнала під житловий фонд та реалізує окремі квартири, отримуючи від цього прибуток. Позивач вказує, що вона в 2011 році передача відповідачам без будь-яких розписок грошові кошти на загальну суму 579 696 грн. Оскільки відповідачі не мали коштів на повернення позики 12 листопада 2011 та 15 вересня 2013 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 дві угоди зобов`язання, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 на оплату житлової площі в 24 квартирному будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зобов`язується після введення будинку в експлуатацію передати позивачці житлову площу у розмірі 373,36 кв.м. (по угоді від 12 листопада 2011 року) та 6016 кв.м.(по угоді від 15 вересня 2013 року) із визначенням характеристики та розташування квартир, що підлягають передачі. У квітні 2017 року ОСОБА_1 дізналась, що зазначений будинок зданий ОСОБА_2 в експлуатацію в липні 2013 року, проте остання не виконала своїх зобов`язань згідно з вказаними угодами. Посилаючись на те, що спірне майно – грошові кошти у розмірі 579 696 грн, набуті відповідачами безпідставно, просила суд стягнути їх солідарно на її користь.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15 квітня 2022 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року ухвала суду першої інстанції скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
25 серпня 2002 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
20 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. Заяву обґрунтовує тим, що ціна позову становить значну суму – 579 595 грн, у зв`язку з чим на її переконання, наявні обґрунтовані ризики того, що відповідачі, у власності яких є нерухоме майно, можуть його відчужити з метою ухилення від виконання судового рішення про стягнення з них безпідставно набутих коштів. Вказує, що у власності ОСОБА_2 перебуває ряд квартир, а саме: квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , квартира АДРЕСА_5 . Вартість наведених вище об`єктів нерухомості не перевищує суми коштів, що підлягає до стягнення з відповідачів на її користь, а тому заборона відчуження відповідачами вказаного майна є співмірним видом забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 вересня 2022 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1  про забезпечення позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих підстав для застосування заявленого виду забезпечення позову, не вказано будь-яких фактів вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна чи підтвердження реальної загрози такого відчуження, не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття даного заходу забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на співмірність обраних заходів забезпечення позову з ціною позову. Вказує, що існує реальна загроза відчуження відповідачами нерухомого майна, що в свою чергу може зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Крім того, зауважує, що ОСОБА_2 непрацевлаштована та у неї відсутні офіційні доходи, що унеможливить звернення стягнення на її заробітну плату чи інший дохід.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів адвокат Рідченко М.В. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою та просить її залишити без змін.
ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату час та місце до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась. Представник ОСОБА_1 адвокат Сидорова І.А. надіслала до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та її представника. 
Заслухавши доповідача, представника відповідачів, яка заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, відповідність ухвали суду нормам процесуального законодавства, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно (п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України). 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Як убачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1  дійсно звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а ухвалою суду від 23 вересня 2022 року справу призначено до розгляду на 25 жовтня 2022 року (з врахуванням ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 вересня 2022 року). 
Як вбачається з відзиву представника відповідачів адвоката Рідченко М.В., та підтверджено доданими нею матеріалами, судові спори між учасниками даної справи тривають з 2017 року, при цьому, ОСОБА_1 в межах розгляд справ зверталася до суду із заявами про забезпечення позову. 
Так, ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 жовтня 2017 року у справі № 559/2218/17 за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дійсними, визнання майнових прав на об`єкт будівництва, відшкодування збитків та моральної шкоди, вжито заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії відносно спірного майна: квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 . Рішенням від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у даній справі в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, заходи забезпечення позову скасовано. 
Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 листопада 2019 року у справі № 559/1072/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, суми боргу, процентів за користування позикою та відсотками заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме: квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_5 . Рішенням від 16 травня 2022 року у вказаній справі в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, заходи забезпечення позову скасовано. 
ОСОБА_1 оскаржила рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 травня 2022 року, апеляційна скарга перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції.
Тобто на час звернення ОСОБА_1 з заявою про застосування заходів забезпечення позову, в справі № 559/1223/22, як і на час розгляду судом першої інстанції вказаної заяви та на час перегляду судом апеляційної інстанції ухвали суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, рішення Дубенського міськрайонного суду від 16 травня 2022 року не набрало законної сили, а отже заходи забезпечення позову є чинним, відповідно майно, на яке наразі просить накласти арешт позивач, перебуває під арештом і підстав вважати, що відповідачі, якимось чином, зможуть ним розпорядитись, наразі відсутні.
В обґрунтування підстав забезпечення позову, ОСОБА_1 посилається лише на потенційну ймовірність відчуження відповідачами нерухомого майна, що не підтверджено належними доказами та не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. 
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що вартість нерухомого майна, на яке вона просить накласти арешт, співмірна з ціною позову. На підтвердження зазначеного вона долучила до заяви про забезпечення позову копію відповіді на адвокатський запит від комунального підприємства «Архітектор», яка датується жовтнем місяцем 2017 року, де вказана вартість квартир, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 згідно проведеної оцінки інвентаризаційної вартості. Проте колегія суддів не погоджується з такими доводами заявника, оскільки наведена комунальним підприємством «Архітектор» інформація є застарілою, не є ринковою вартістю майна, а тому не може бути врахована судом як доказ співмірності вартості нерухомого майна з ціною позову, оскільки вона не відображає реальної вартості нерухомого майна на час подання заяви про забезпечення позову.
Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі встановив обставини, від яких залежить правильне вирішення питання про забезпечення позову та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 вересня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2022 року.

Головуючий суддя                                         І.В. Вейтас

Судді:                                                                 С.О. Гордійчук

                С.В. Хилевич