Номер провадження: 22-ц/813/1435/22 
Справа № 523/7473/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Далбуз Миколи Георгійовича, представника ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Аліної С.С., повний текст судового рішення складений 28 лютого 2020 року,по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна про повернення безпідставно отриманих коштів та нерухомого майна, -
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», який згодом змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»)), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про повернення безпідставно отриманих коштів та нерухомого майна, в якому просив:
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 30 616 доларів США в еквіваленті національної грошової одиниці України за курсом Національного банку України на дату ухвалення судового рішення;
- витребувати з незаконного володіння безпідставне набуте нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , шляхом скасування реєстрації права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» та реєстрації права власності ОСОБА_1 .
В обґрунтування свого позову зазначив, що 17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ОDНОGКО1420064, за яким банк зобов`язався надати позичальнику кредит в загальній сумі 23600 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 % від суми наданого кредиту щомісячно із остаточною датою повернення 15 квітня 2021 року.
В забезпечення зобов`язань за кредитним договором в той же день був укладений іпотечний договір без номера, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ).
Згідно із заявою про надання готівки від 17 квітня 2006 року банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США.
19 лютого 2007 року був укладений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 по спірному кредитному договору та договором забезпечення.
14 квітня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу відступлення прав вимоги між « ОСОБА_2 № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким останньому було відступлено право вимоги до ОСОБА_1 
07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. був внесений запис 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк»права власності на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ).
До 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 сплачено банку борг у розмірі 2 700 доларів США. Новий кредитор за відповідним договором - компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 ріс) із 01 березня 2007 року до 07 березня 2007 року перерахувала ПАТ КБ «ПриватБанк» за його заборгованість у розмірі 19 580,48 доларів США.
Як зазначає позивач, з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 квітня 2006 року № ODH0GK01420064 не належало ПАТ КБ «ПриватБанк», в силу його відступлення на користь третьої особи –«Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ».
За період із 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 сплатив ПАТ КБ «ПриватБанк»30 616,20 доларів США.
Також позивач зазначив, що ні ПАТ КБ «ПриватБанк», ні компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 ріс), не повідомили ОСОБА_1 про факт передання прав вимоги за кредитним договором, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» протягом строку з 19 лютого 2007 року по 14 квітня 2016 року свідомо отримував від позивача ОСОБА_1 грошові кошти, на які не мав права, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про повернення безпідставно отриманих коштів та нерухомого майна відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, адвокат Далбуз М.Г., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх фактичних обставин справи, не дослідження та не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт відсутності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд залишив позивача без виплачених ним на користь відповідача коштів, які АТ КБ «ПриватБанк» отримав безпідставно, а також без належної позивачу квартири.
Відзиву до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Учасники справи про призначене судове засідання на 09 листопада 2022 року були сповіщені належним чином у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 24-29 т. 2).
Від ОСОБА_3 , представника АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю забезпечення участі представника у судовому засіданні ані особисто, ані через віддалені канали зв`язку, також зазначила про те, що вона з 09.11.2022 року по 10.11.2022 року перебуває у щорічній відпустці, крім того посилалася і на умови воєнного стану (а.с. 30-33 т. 2).
Також до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання (а.с. 34-35 т. 2).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги дотримання процесуальних строків розгляду справи, яка в провадженні суду знаходиться з березня 2020 року, приймаючи до уваги подані неодноразові клопотання, як адвоката Долбуз М.Г., так і представника АТ КБ «ПриватБанк» про відкладення розгляду справи, а також, що справа неодноразово була відкладена, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та залишає вказані клопотання та заяву без задоволення (а.с. 225-226, 235-236 т. 2, 5-8 т. 2).
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів та не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду за таких підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.04.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ODH0GK01420064.
Відповідно до п. 1.1. позивачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 23 600,00 доларів США з яких 20000 доларів США – на придбання нерухомості, та 3600 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % щомісячно, на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 % від суми наданого кредиту щомісячно із остаточною датою повернення 15.04.2021 року (а.с.10-13 т. 1).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14-17 т. 1).
19 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі (Ukraine Mortgage Finanance № 1 plc) було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, відповідно до якого відповідач відступив компанії ОСОБА_2 № 1 пі-ел-сі право вимоги за кредитним договором від 17 квітня 2006 року.
До 19 лютого 2007 року ОСОБА_1 сплачено банку борг у розмірі 2 700 доларів США. Новий кредитор за відповідним договором - компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (Ukraine MortgageLoan Finance no. 1 ріс) із 01 березня 2007 року до 07 березня 2007 року перерахувала ПАТ КБ «ПриватБанк» за його заборгованість у розмірі 19 580,48 доларів США.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, було укладено Договір поруки № 0064/Р від 17.04.2006 року між позивачем та ОСОБА_4 .
Відповідно до вказаного договору поруки ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
11.05.2016р. Суворовським районним судом м. Одеси постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом – задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором ODH0GK01420064 від 17.04.2006 року в сумі 282 184,46 грн.
Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 821,84 грн.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
14.12.2016 року рішенням апеляційного суду Одеської області заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2016року скасовано, та ухвалено нове.
У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено (а.с.22-27 т. 1).
26.07.2017року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016року залишено без змін (а.с.28-33 т. 1).
Відповідно до договору викупу (відступлення) права вимоги, укладеного
14 квітня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі, компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі відступила свої права за кредитним договором від 17 квітня 2006 року, АТ КБ «ПриватБанк».
07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. був внесений запис 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк права власності на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ).
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 року, яке 26 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України залишено без змін, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2016р., яким з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість скасовано, та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено (а.с.22-27 т. 1).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту, апеляційний суд в своєму рішенні зазначив, що розрахунок заборгованості не відображує операцій з неодноразового продажу прав вимоги до ОСОБА_1 , заборгованість розрахована станом на 31.07.2015 року, коли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , не існувало цивільно-правових відносин. Нарахування та отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів з ОСОБА_1 у розмірі 30616,20 доларів США протягом з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року, є безпідставними в силу положень ст. 1212 ЦК України.
Судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі (Ukraine Mortgage Finanance № 1 plc) було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, відповідно до якого відповідач відступив компанії ОСОБА_2 № 1 пі-ел-сі право вимоги за кредитним договором від 17 квітня 2006 року.
Відступлення права вимоги – це заміна кредитора у зобов`язанні шляхом передання особою своїх прав іншій особі за правочином (пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України)).
За укладеним сторонами договором відбулось передання права вимоги за кредитним договором, який забезпечено іпотекою.
Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).
За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора
у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора відбувається без погодження боржника, оскільки така заміна не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт – фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор – банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник – набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт – отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.
Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.
З огляду на наведене, факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути різними: знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання.
Відсутність цих ознак при відступленні права вимоги вказують на те, що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги (стаття 656 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду
від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 591/4552/17 (провадження № 61-46099св18), від 27 березня 2019 року у справі № 755/5751/17 (провадження № 61-34730св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 128/639/17 (провадження № 61-45112св18).
Таким чином, у правовідносинах між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі відсутні елементи договору факторингу, оскільки умовами договорів (від 19 лютого 2007 року та від 14 квітня 2016 року) не передбачено надання послуг з фінансування під відступлення права грошової вимоги і зміст спірних договорів не містить посилань на їх платність; факт отримання прибутку від здійсненої операції не підтверджується жодними доказами, оскільки сума переданої за спірним договором вимоги дорівнює сумі, що підлягає сплаті за договором як оплата такої вимоги.
Аналогічні висновки містяться в постанові ВС від 03.02.2021 року по справі 161/1388/17.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19 лютого 2007 року компанією ОСОБА_2 № 1 пі-ел-сі (покупцем) також надано право та повноваження АТ КБ «ПриватБанк» здійснювати та забезпечувати здійснення будь-яких та всіх необхідних дій, що пов`язані з рахунками за іпотечними кредитами (розділ другий договору), у тому числі, і за відступленим кредитом ОСОБА_1 (а.с. 76-89 т. 1).
За умовами цього договору обов`язок банку, як обслуговуючої установи, вносити відповідні записи на дебет і кредит згідно з умовами відповідних кредитів (пункт 3.2.1. (і)), стягнення встановлених щомісячних платежів, що належать до сплати позичальниками за кредитами (пункт 3.2.1. (іі)), та інші повноваження, пов`язані з обслуговуванням раніше укладених кредитних договорів між позичальниками та банківською установою, в тому числі і за укладеним кредитним договором від 17 квітня 2006 року.
Оформлюючи відступлення права вимоги(ст. 512,513, 514,516 ЦК України) банк і компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первинного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов`язання.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з урахуванням того, що між компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі АТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір, яким АТ КБ «ПриватБанк» надано право та повноваження здійснювати та забезпечувати здійснення будь-яких необхідних дій, що пов`язані з рахунками за іпотечними кредитами в тому числі і позивача, підстав вважати, що у відповідності до ст. 1212 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» набув майно або зберіг його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави - не має.
Заявляючи позовні вимоги про витребування з незаконного володіння безпідставно набутого нерухомого майна, шляхом скасування реєстрації права власності та реєстрації права власності, ОСОБА_1 обґрунтував свої позовні вимоги тим, що з 19.02.2007 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» не існувало правовідносин, як між сторонами кредитного договору, не зважаючи на це АТ КБ «ПриватБанк» 07.10.2016 року перереєструвала квартиру, яка була предметом іпотечного договору. 
З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. був внесений запис 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк права власності на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ).
На момент реєстрації права власності за АТ КБ «Приватбанк», вже діяв договір викупу (відступлення) права вимоги, укладеного 14 квітня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі, компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі відступила свої права за кредитним договором від 17 квітня 2006 року, АТ КБ «ПриватБанк».
За наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» на момент реєстрації не існувало правовідносин, спростовуються матеріалами справи.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги про витребування майна, посилається на рішення апеляційного суду Одеської області від 14.12.2016 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Однак, колегія суддів наголошує на тому, що апеляційний суд відмовляючи у позові в своєму рішенні зазначив, що розрахунок заборгованості не відображує операцій з неодноразового продажу прав вимоги до ОСОБА_1 , заборгованість розрахована станом на 31.07.2015 року, коли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , не існувало цивільно-правових відносин. Нарахування та отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів з ОСОБА_1 у розмірі 30616,20 доларів США протягом з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року, є безпідставними в силу положень ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів прийшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, з тих підстав, що між компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі АТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір, яким АТ КБ «ПриватБанк» надано право та повноваження здійснювати та забезпечувати здійснення будь-яких необхідних дій, що пов`язані з рахунками за іпотечними кредитами в тому числі і позивача.
За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування майна, шляхом скасування реєстрації права власності та реєстрації права власності не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині його мотивуваннязазначеного в цій постанові, оскільки не в повній мірі відповідає нормам законодавства.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Далбуз Миколи Георгійовича, представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року – змінити, в частині мотивування, зазначеного в цій постанові.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 21 листопада 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра