КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження №22-ц/824/9229/2022                                                                                            
                                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            27 жовтня 2022 року                                                                           м. Київ
                                                                                                     Справа № 755/19665/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Виниченко Л.М.,
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
встановив:
 
У грудні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з  відповідача ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 296 939,25 грн. (424 939 грн. 25 коп. - 128 000 грн.), 2000 грн. франшизи, витрат з евакуації транспортного засобу у розмірі 3100 грн., вартості проведеного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн., а всього 304 539,25 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником автомобіля Акура, номерний знак НОМЕР_1 . 13.03.2020 о 17 год. 55 хв. відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Хонда Аккорд, номерний знак НОМЕР_2 , в м. Шепетівка на автодорозі Н-25, 250 км. по вул. В.Котика на повороті з вул. Г.Шухевича, 2 при виконанні повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Акура, номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням, який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, чим порушив п. 16.13 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2020 року відповідача ОСОБА_1 за цим фактом ДТП визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» за договором страхування (полісом) № 137308343 від 27.09.2019. За системою прямого врегулювання страховою компанією АТ «СК «АРКС», у якій була застрахована його цивільно-правова відповідальність, 06.04.2020 йому було виплачене страхове відшкодування за наслідками ДТП в межах страхової суми за вирахуванням франшизи в розмірі 128 000 грн. (130 000 грн. - 2 000 грн.).
Позивач вказує, що згідно висновку експертного дослідження за результатами проведеного автотоварознавчого дослідження № 262/20 від 02.12.2020 виконаного ДП «Експерт-Сервіс Авто» в м. Хмельницькому ТОВ Український Експертний центр «Експерт-Сервіс АВТО» за його заявою, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Акура, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в ДТП, враховуючи пошкодження, зазначені в протоколі огляду транспортного засобу від 21.08.2020, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 173 221,78 грн. 
Цим же висновком визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування коефіцієнту зносу у розмірі 424 939,25 грн., що включає вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 38 630 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 26 712,87 грн. та вартість складових, які підлягають заміні під час ремонту з ПДВ - 359 596 грн. 38 коп. За цей висновок експертного дослідження ним було сплачено 2500 грн., що підтверджується квитанцією № 23 від 02.11.2020. Витрати з евакуації автомобіля з місця ДТП до місця стоянки склали 3100 грн., що підтверджується квитанцією серія 03-ФФМ № 000949 від 13.03.2020 та актом виконаних робіт від 13.03.2020.
З посиланням на норми ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки у розмірі 304 539,25 грн., що включають: різницю між фактичним розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу та стягнутим страховим відшкодуванням в розмірі 296 939,25 грн. (424 939,25 грн. - 128 000 грн.); 2000 грн. франшизи; витрати з евакуації транспортного засобу у розмірі 3100 грн.; вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500 грн.
Позивач стверджує, що внаслідок вчинення відповідачем правопорушення він зазнав моральної шкоди, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру, у пережитому в ДТП переляку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживаннях, в тому числі і за стан здоров`я його дружини ОСОБА_4 , яка на момент ДТП перебувала разом з ним в автомобілі. Окрім того, моральна шкода полягає в тому, що через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану він та його родина не мають можливості користуватися автомобілем та зазнали побутових незручностей, що виникли внаслідок цього. Автомобіль на даний час не відремонтовано, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10 000 грн., яку просить стягнути з відповідача, згідно з ст. ст. 23, 1167 ЦК України.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 189 308 грн. 11 коп., витрати з евакуації транспортного засобу у розмірі 3100 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 1974 грн. 08 коп., а всього суму 199 382  грн. 19 коп.
У іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2   звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 18 226, 03 грн. та відмовити у інших частинах позовних вимог, залишивши решту вимог без задоволення, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.  
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, за рішенням суду першої інстанції із відповідача на користь позивача стягнуто вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не за конкретною вартістю відновлення та заміни пошкоджених деталей саме його транспортного засобу, а без врахування зношеності його деталей (тобто як за нові деталі пошкодженого нового, не зношеного транспортного засобу), які однак, у дійсності вже на момент ДТП мали гірші характеристики, ніж аналогічні нові, не зношені деталі. Пошкодження аналогічного транспортного засобу, але з новими деталями, не є таким, що заподіяло рівнозначну, рівноцінну шкоду його власнику, ніж аналогічніпошкодження такого ж транспортного засобу, що є зношеним та вже володіє й наділений гіршими товарними и експлуатаційними характеристиками і властивостями на момент пошкодження. Отже, не є справедливим стягнення із відповідача матеріальної шкоди, що розрахована як збиток, заподіяний аналогічному новому транспортному засобу, коли збиток було заподіяно транспортному засобу із фізично пошкодженими й відповідно товарно менш цінними деталями й вузлами.
Звертає увагу на те, що доведення факту необхідності стягнення більшої, ніж визначена експертом, суми заподіяного збитку (у разі фактичного понесення витрат на здійснений ремонт або у разі стягнення витрат на ремонт, що буде здійснений у майбутньому із використанням нових, незношених деталей за умови не можливості вчинити інакше), у тому числі - необхідності стягувати вартості саме незношених деталей - є виключно тягарем позивача. Однак, позивач не надавав суду жодних доказів понесених на відновлення автомобіля витрат, які перевищували б розрахований судовим експертом розмір заподіяного матеріального збитку. 
Так само не було надано жодних доказів, які свідчили б про відсутність технічної можливості при відновленні транспортного засобу до попереднього стану використовувати не саме нові вузли, деталі, комплектуючі частини. Відтак, вимоги позивача щодо необхідності стягнення саме повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу замість ремонту транспортного засобу з урахуванням зношеності його деталей, не були доведеними та не могли підлягати задоволенню у визначених судом межах, а задоволення таких вимог призводить до надмірного стягнення із відповідача за умов, коли позивач отримує відшкодування повної вартості ремонту транспортного засобу без доведення необхідності стягувати саме повну вартість ремонту без зносу, але при цьому фактично проведене ним відновлення транспортного засобу до попереднього на момент пошкодження стану вартісно повністю відповідає вартості ремонту з урахуванням зносу на вузли та деталі. 
Звертає увагу суду на положення п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440. За наявних правовідносин розмір (вартість) заподіяного позивачеві збитку у разі її розрахунку на підставі проведеної експертизи (оцінки) майна і майнових прав має здійснюватися, виходячи із характеристик (вартості) такого майна на дату заподіяння збитків. На дату заподіяння збитків було якраз і розраховано вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, у відповідь на перше питання, поставлене на визначення експертом судової експертизи (146 226,03 грн.). Відповідь на третє питання щодо вартості відновлювального ремонту було встановлено шляхом розрахунку на іншу дату, відтак не може братися судом до уваги з огляду на невідповідність такого розрахунку вимогам Національного стандарту.
Вказує, що позивач ставить питання про стягнення вартості заподіяної шкоди безпосередньо на свою користь, а не на рахунок виконавця робіт. Відтак, оскільки доказів оплати відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу безпосередньо на рахунок виконавця робіт позивачем суду не надано і відсутні підстави вважати, що отримані позивачем кошти будуть витрачені саме на відновлення транспортного засобу ремонтом і саме з понесенням таких витрат на ПДВ через виконання робіт саме суб`єктом господарювання-платником ПДВ, то у будь-якому разі відсутні підстави для відшкодування податку на додану вартість.
Зазначені зобов`язання зі сплати ПДВ виникають лише внаслідок фактичного надання
(отримання) послуг із проведення такого ремонту за умови, що виконавець такої послуги є платником ПДВ. Таким чином, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, не оплати його або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, відповідні податкові зобов`язання не виникають. 
Наголошує, що зі змісту позовної заяви позивача не вбачається факт проведення ремонтних робіт та дійсної оплати позивачем відновлювального ремонту транспортного засобу, окрім того, жодних документів, жодних належних та допустимих доказів (акт виконаних робіт, рахунок, квитанції про оплату робіт зі здійснення відновлювального ремонт) стороною позивача надано до суду не було. Тому, відповідно не було понесено витрати на сплату  податку на додану вартість, відтак відсутні підстави для стягнення вказаних сум із відповідача. Тобто, до вартості деталей, перелік яких міститься у акті виконаних робіт, додається податок на додану вартість у розмірі, визначеному п.п. а) п. 193.1 ст. 193 ПК України розмірі, що відповідно становить 20% від бази оподаткування. Звертає увагу на зміст постанови Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц.  
Вважає, що позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у такому розмірі : фактичний розмір шкоди мінус сплачене страхове відшкодування: 146 226,03 грн. (вартість матеріального збитку - розрахованої судовим експертом, заподіяної позивачеві майнової шкоди, що є реальним збитком у розумінні Методики - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 128 000,00 грн. (ліміт відповідальності страховика - страхове відшкодування у розмірі  страхової суми за вирахуванням франшизи) = 18 226,03 грн. 
Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., жодним чином не обґрунтовує задоволення вимог зі стягнення моральної шкоди у саме такому розмірі. При тому, що позивачем так і не було наведено і не підтверджено належними, допустимими, достатніми й достовірними доказами факти та обставини, які свідчили би про наявність пережитих моральних страждань позивача та його родини, й те, із чого він виходив при його обчисленні. Тому відповідач вважає, що судом було стягнуто завищений розмір моральної шкоди, не доведений жодним доказом, яким би міг братися до уваги.
 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5   підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
 
Задовольняючи позовні вимог ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції, враховуючи приписи  ст. 1192 ЦК України, дійшов висновку, що для відшкодування позивачу  майнової шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу слід враховувати визначену висновком експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля Акура, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням ПДВ у розмірі 414 240,10 грн.
Разом з тим, оскільки автомобіль на час вирішення спору не відновлений та позивачем не надано доказів про перелік деталей та їх залишкової вартості, які не підлягають ремонту і потребують заміні на нові, при цьому мають певну матеріальну цінність, про що зазначає відповідач стосовно необхідності повернення йому таких пошкоджених деталей та вузлів транспортного засобу, у тому числі не надано доказів щодо необхідності використання нових деталей, комплектуючих частин, включаючи інших змінених модифікацій, взамін попередніх через зняття таких однорідних запасних частин з виробництва, суд вважає, що суму до відшкодування збитків слід зменшити на вартість старих складників у розмірі 96 931,99 грн., яка розрахована виходячи з визначеного експертом коефіцієнта фізичного зносу - 0,7 по відношенню до вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту: 323 106,63 грн. х (1 - 0,7).
Враховуючи наявні у справі докази та заперечення відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти для відновлення пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля позивача у розмірі 189 308 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням ПДВ в сумі 414 240,10 грн., виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 128 000 грн. та вартістю складових, що підлягають заміні на нові під час ремонту в сумі 96 931,99 грн.
Визначаючи розмір моральної шкоди завданої позивачу, суд першої інстанції дійшов висновку, що моральна шкода позивачу завдана у зв`язку з пережитим психічним стресом під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди та моральними переживаннями, заподіяними ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу стосовно пошкодження належного йому автомобіля, неможливістю у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою тривалий час користуватися транспортним засобом за призначенням через необхідність відновлення автомобіля, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та істотності вимушених змін у його житті, а також те, що позивач змушений хвилюватися і перебувати у стані напруженого чекання, витрачав час на звернення до страхової компанії, експертів, до суду за захистом порушених прав, що спричинило погіршення якості життя позивача.  Оцінивши характер правопорушення, глибину і тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини ОСОБА_1 та ураховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди до стягнення з відповідача має бути визначений у сумі 5000 грн.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх законними, обґрунтованими, висновки суду відповідають обставинам справи, які судом встановлені повно і правильно, норми матеріального та процесуального права застосовані правильно, наявним у матеріалах справи доказам надана належна правова оцінка, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Акура МDХ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 51).
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року встановлено, що 13 березня 2020 року о 17 год. 55 хв. відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Хонда Аккорд, номерний знак НОМЕР_2 , в м. Шепетівка на автодорозі Н-25, 250 км., по вул. В.Котика на повороті з вул. Г.Шухевича, № 2 при виконанні повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Акура, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Вказаною постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2020 року у справі № 755/4830/20 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за порушення пункту 16.13 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження належного позивачу транспортного засобу Акура МDХ, держ. номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 50).
 
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача щодо керування автомобілем Хонда Аккорд, держ. номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» за Полісом № 137308343 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого визначено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000 грн., розмір франшизи 2000 грн. (т. 1 а.с. 52, 161).
Позивачу виплачене страхове відшкодування у розмірі 128 000 грн., виходячи із максимальної страхової суми 130 000 грн. за відрахуванням франшизи 2000 грн., що підтверджується розрахунком суми страхового відшкодування, страховим актом про «Пряме врегулювання» збитку, платіжним дорученням № 659416 від 06.04.2020 та випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку позивача (а.с. 54, 56, 186-188).
У позовній заяві позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача майнову шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу у розмірі 296 939,25 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля Акура, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з податком на додану вартість на складові транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу в сумі 424 939,25 грн. та сплаченим страховим відшкодуванням в сумі 128 000 грн.
Відповідно до висновку експерта від 24.12.2021 № СЕ-19/111-21/46971-АВ, складеного судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на виконання ухвали суду за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи:
1. вартість матеріального збитку, завданого власникові колісного транспортного засобу «Асurа МDХ 3.7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.03.2020 року, станом на 13.03.2020 року без ПДВ становить 146 226,03 грн.
2. вартість колісного транспортного засобу «Асurа МDХ 3.7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у пошкодженому стані, який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.03.2020 року, станом на 13.03.2020 року становить 314 239,08 грн.
3. вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Асurа МDХ 3.7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з пошкодженням в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 13.03.2020 року, станом на час проведення експертизи з урахуванням ПДВ становить 414 240,10 грн.;
4. вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Асurа МDХ 3.7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з пошкодженням в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 13.03.2020 року, станом на час проведення експертизи без урахування ПДВ становить 354 039,26 грн. ( т. 2 а.с. 3-11).
Згідно з поясненнями представника позивача, на час ухвалення рішення автомобіль позивача Акура, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відновлений.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_3   звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі 128 000 грн., але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання відповідачем, який завдав шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
За викладених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти для відновлення пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля позивача у розмірі 189 308 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням ПДВ в сумі 414 240,10 грн., виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 128000  грн. та вартістю складових, що підлягають заміні на нові під час ремонту, в сумі 96 931 грн. 99 коп.
 
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що позивачем не надано доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, відтак  відсутні підстави вважати,  що визначена у висновку експерта сума вартості відновлювального ремонту буде потрачена позивачем за призначенням. Вимоги позивача щодо необхідності стягнення саме повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу замість ремонту транспортного засобу з урахуванням зношеності його деталей, на думку відповідача, не доведені. Тому відповідач та його представник вважали за необхідне виходити із вартості завданого позивачеві матеріального збитку, розрахованого експертом  у висновку судової експертизи , на суму 146 226,03 грн.
 
Проте вказані доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, оскільки суперечать положенням ст. 22, 1192, 1194 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення     статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Вищевказані правові висновки  також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.
 
Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
 
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у п. 88 постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, у разі, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика,  обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).  Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової атотоварознавчої експертизи від 24.12.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові колісного транспортного засобу «Асurа МDХ 3.7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зазнав аварійних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.03.2020 року, станом на 13.03.2020 року без ПДВ, становить 146 226,03 грн., що розраховано як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу деталей, які належить замінити.
 
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові № 362/5422/15 від 20.06.2019 року, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.  Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Як зазначив Верховний Суд у вказаній постанові від 20.06.2019 року : «Висновком судової автотоварознавчої експертизи, проведеної 12 грудня 2016 року під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції Черкаським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 45 206 грн. 36 коп., а розмір матеріальної шкоди ( 22 262,96 грн.)  визначено з урахуванням зносу і не відповідає реальним витратам позивача, необхідним для відновлення пошкодженого автомобіля, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув.»
 
У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку  у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.  …. Доводи касаційної скарги  про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної  вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості  виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.» 
 
Враховуючи те, що сума страхового відшкодування, виплачена позивачу АТ «Страхова компанія «АРКС» у розмір 128 000 грн. ( виходячи з максимальної страхової суми 130 000 грн. - 2000 грн. франшизи) є недостатньою для покриття реальної вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу  різниці між фактичним розміром шкоди (витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням. Також судом першої інстанції, з урахуванням заперечень відповідача, сума відшкодування зменшена  на вартість старих складників у розмірі 96 931,99 грн., яка розрахована виходячи з визначеного експертом коефіцієнта фізичного зносу - 0,7 по відношенню до вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту: 323 106,63 грн. х (1 - 0,7).
За викладених обставин сума майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача,  обґрунтовано визначена судом у розмірі  189 308 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням ПДВ в сумі 414 240,10 грн., виплаченим страховим відшкодуванням в сумі 128 000  грн. та вартістю складових, що підлягають заміні на нові під час ремонту, в сумі 96 931 грн. 99 коп.
 
Доводи апеляційної скарги про те,  що позивачем не надано доказів на підтвердження його фактичних витрат щодо відновлення транспортного засобу, суперечать положенням статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Як зазначив Верховний Суд у постанові  від 22.04.2019 року у справі № 761/14285/16, «посилання заявника на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати акт виконаних робіт у підтвердження понесених збитків суперечить положенням ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.»
У постанові № 757/33065/18 від 21.07.2021 року Верховний Суд зазначив, що «посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими.
Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила, так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Позивачем надано докази на підтвердження завданих їй збитків у вигляді витрат, які вона мусить зробити для відновлення свого майна ( вартості відновлювального ремонту) у розмірі 237 345 грн. 36 коп., а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.».
 
З врахуванням зазначених висновків, судом першої інстанції вірно було прийнято для розрахунку визначену експертом вартість відновлювального ремонту автомобіля «Асurа МDХ 3.7і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з пошкодженням в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 13.03.2020 року, станом на час проведення експертизи з урахуванням ПДВ , -  414 240,10 грн.
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що  вартість відновлювального ремонту необхідно було визначати станом на день ДТП, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом встановлено, що на час розгляду справи в суді автомобіль позивача не відремонтовано.
За викладених обставин судом першої інстанції правильно керувався положеннями ч. 2 ст. 1192 ЦК України, якою визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не було понесено витрати  на сплату податку на додану вартість, а тому відсутні підстави для стягнення вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ, колегія суддів відхиляє та вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що  ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок виплати саме страховиком страхового відшкодування, що не поширюється на фізичних осіб. Разом з тим, податок на додану вартість включено до ціни деталей та матеріалів, які необхідні для проведення ремонту транспортного засобу, тому для захисту прав позивача такі кошти підлягають до стягнення.
Посилання представника відповідача на те, що висновок суду першої інстанції у цій частині суперечить висновку Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц,  колегія суддів також відхиляє, оскільки у вказаній справі № 757/22706/15-ц   наявні інші фактичні обставини, позовні вимоги пред`явлені потерпілим до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування, яке не було виплачене у зв`язку з відмовою страховика виплатити страхове відшкодування через наявність в автомобілі інших ушкоджень, які не могли виникнути в ході ДТП.
Враховуючи, що позивачем були понесені витрати з евакуації автомобіля Акура, номерний знак НОМЕР_1 , з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3100 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 13.03.2020 та квитанцією ФОП ОСОБА_7 серії 03-ФФМ № 000949 від 13.03.2020 на суму 3100 грн., і страховиком зазначені витрати позивачу не відшкодовані, оскільки завданий позивачу розмір шкоди перевищує суму страхового відшкодування, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку  про стягнення з відповідача на користь позивача  витрат, пов`язаних з евакуацією автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3100 грн. 
 
Доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом в оскаржуваному рішенні належним чином виконано вимоги ч. 4 ст. 265 ЦПК України, викладено фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; наведена мотивована оцінка аргументів позивача щодо факту заподіяння йому моральної шкоди та щодо визначення судом розміру такого відшкодування.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
 
З врахуванням доводів позивача та наявних у матеріалах справи доказів щодо пошкодження належного позивачу майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що моральна шкода позивачу завдана у зв`язку з пережитим психічним стресом під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди та моральними переживаннями, заподіяними ОСОБА_3 , як власнику транспортного засобу стосовно пошкодження належного йому автомобіля, неможливістю у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою тривалий час користуватися транспортним засобом за призначенням через необхідність відновлення автомобіля, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та істотності вимушених змін у його житті, а також те, що позивач змушений хвилюватися і перебувати у стані напруженого чекання, витрачав час на звернення до страхової компанії, експертів, до суду за захистом порушених прав, що спричинило погіршення якості життя позивача.
Доводи апеляційної скарги  відповідача щодо відсутності  в матеріалах справи відповідних доказів  заподіяння моральної шкоди є особистим припущенням відповідача та його представника, яке ґрунтується на формальному запереченні обов`язку відшкодувати позивачу завдану шкоду.
Стягуючи з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3    5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених  позовних вимог.  Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд належним чином врахував  характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. 
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду  ухвалене  з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , -  залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 23 листопада 2022 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.

                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.