ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" вересня 2022 р.                                   Справа№ 911/1252/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гарник Л.Л.
суддів:            Сотнікова  С.В. 
          Отрюха Б.В. 
 
секретар судового засідання Ковган О.І.
за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 28.09.2022
розглянувши апеляційну скаргу 
Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль»
на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2022 
у справі №911/1252/18 
за позовом Національного банку України
до Публічного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль»,
2) Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,
3) Публічного акціонерного товариства «Національний Депозитарій України»,
4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Росава-Брок», 
5) Приватного акціонерного товариства «Росава», 
6) Компанії Lavoy Alliance Limited, 
7) Компанії DALEBROOK CONSULTANTS LIMITED, 
8) Компанії MULREADY VENTERES LIMITED, 
9) Компанії LINK BUSINESS SOLUTION LTD, 
10) Компанії FROLD PROJECT LIMITED, 
11) Компанії UNIVITA Inc
про звернення стягнення 61 381  020 грн

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2018 відкрито провадження у справі №911/1252/18 за позовом Національного банку України (далі НБУ, позивач) до Публічного акціонерного товариства «Білоцерківська Теплоелектроцентраль» (далі ПАТ «Білоцерківська Теплоелектроцентраль»,  відповідач) прo звернення стягнення на майно відповідача в рахунок погашення заборгованості у розмірі 61 381 020 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.06.2022 зупинено провадження у справі №911/1252/18 до перегляду ухвали Господарського суду Київської області від 13.12.2021 про відкриття провадження у справі №911/3616/21 в порядку апеляційного провадження. 
Приватне акціонерне товариство «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (далі ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль») звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2022 у справі №911/1252/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема ст.ст. 227, 228 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що справа №911/1252/18 має розглядатися в межах справи №911/3616/21 про банкрутство АТ «Білоцерківська Теплоелектроцентраль», а тому підстави для зупинення провадження у справі №911/1252/18 відсутні.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/1252/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. (головуючий суддя), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
06.07.2022 суддями Північного апеляційного господарського суду Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. заявлено самовідвід у справі №911/1252/18.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 заяву суддів Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. про самовідвід у справі №911/1252/18 задоволено.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Остапенко О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2022 у справі №911/1252/18, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1252/18.
30.06.2022 від НБУ до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.
25.08.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1252/18.
У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Доманської М.Л., Остапенка О.М., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Отрюх Б.В., Сотніков С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2022 у справі №911/1252/18.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 (далі КУзПБ).
З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Відповідно до статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Норми процесуального права, зокрема, положення статті 269 ГПК України, є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.
Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Об`єктом апеляційного перегляду у справі є ухвала Господарського суду Київської області від 14.06.2022 про зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України.
Доводи та вимоги скаржника, з урахуванням змісту оскаржуваної ухвали суду та положень статті 227 ГПК України, якою передбачено випадки, в яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зводяться до незгоди з висновком суду про зупинення провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та  своєчасне  вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи  упродовж розумного строку  незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульованого нормами статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
За змістом пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі  у випадку  об`єктивної неможливості  розгляду цієї справи  до  вирішення іншої справи, що  розглядається  в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
У разі зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України за вимогами статті 234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановлені ухвали (висновок викладений у  постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 904/4233/18).
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється  неможливість  розгляду справи.
Під неможливістю  розгляду зазначеної справи  слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
  Пов`язаною  із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини четверта та шоста статті 75 ГПК України).
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати:     1) як  пов`язана  справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2)  чим обумовлюється неможливість  розгляду справи (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.09.2019 у справі  № 922/1962/17, від 17.12.2019 у справі № 917/131/19).    
Крім того слід зауважити, що зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти  лише за наявності беззаперечних підстав для цього  (висновки викладені у постановах  Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17, від 16.01.2020 у справі № 908/1188/19).
До того ж тлумачення змісту пункту п`ятого частини першої статті 227 ГПК України свідчить, що  обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі пов`язується із наявністю саме судового провадження, яке розпочинається із постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та завершується ухваленням відповідного судового рішення.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції в оскарженій ухвалі зазначив те, що оскільки відкрито провадження у справі №911/3616/21 про банкрутство Акціонерного товариства  «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (далі АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль"), яке є відповідачем у справі №91/1252/18, наявні обставини для вирішення питання про передачу даної справи для розгляду в межах справи про банкрутство. Разом з тим, судом встановлено, що Північний апеляційний господарський суд здійснює розгляд апеляційної скарги НБУ на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.12.2021 у справі №911/3616/21 про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ   «Білоцерківська теплоелектроцентраль».
Будь-яких інших обставин, які свідчили б про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі, господарським судом в оскарженій ухвалі  не наведено.
Під час апеляційного провадження встановлено, що в грудні 2021 року Товарситво з обмеженою відповідальністю "Альтера Фінанс" (далі ТОВ "Альтера Фінанс") звернулось до Господарського суду Київської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" у зв`язку із нездатністю останнього погасити заборгованість у розмірі 68 700 000 грн.
За наслідками підготовчого засідання ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі №911/3616/21 відкрито провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", визнано грошові вимоги ТОВ "Альтера Фінанс" до боржника на суму 68 700  000 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Прядку А.М., вирішено інші процесуальні питання.
Суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи виходить з такого.
За правилами юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та  справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто  є справами виключної підсудності.
Таким чином, процесуальний закон встановив  імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника,  стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з грошовими вимогами до боржника, позовне провадження у яких відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача.
  З цими правилами кореспондуються приписи статті 7 КУзПБ, що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.
Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, стаття 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК щодо предметної та виключної підсудності втілюють принцип концентрації справ з метою підвищення ефективності господарського процесу.
  Загалом, завдяки концентрації господарського процесу забезпечується його оперативність, яка відповідає динамічності господарського обороту та меті швидкого відновлення порушеного правового господарського порядку.
Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство (див. висновок, викладений  у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/97/20).
Таким чином законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у  постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі    №607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20), постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18,     від 12.01.2021 у справі №334/5073/19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що визначення юрисдикції усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора,  який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог (див.  постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі    №607/6254/15-ц).
У розвиток цієї правової позиції у  постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №916/585/18 (916/1051/20)  звернуто увагу на те, що в разі коли наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.
  Механізм реалізації приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ законодавець конкретизував у частині третій цієї статті КУзПБ, установивши, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Зі змісту наведених норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який здійснює провадження у справі про банкрутство відповідача.
Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та  підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.
  Відповідно до статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
У  постанові від 09.04.2019 у справі №910/6407/18 Верховний Суд  зазначив, що при визначенні підсудності спору відповідному господарському суду з урахуванням критерію територіальної юрисдикції судам належить керуватися приписами статей 27- 30 ГПК України та враховувати законодавчо встановлену заборону спорів між судами щодо підсудності.
  Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (частина сьома статті 31 ГПК України).
  Наведені правила застосовні до випадків розгляду майнового спору судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки суддя відповідного суду, який розглядає справу про банкрутство одноособово, діє як суд (близький за змістом висновок викладено  в постанові Верховного Суду  від 19.03.2020 №909/180/19).
Отже, імперативний припис частини третьої статті 7 КУзПБ про передачу справи, стороною якої є боржник, до суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, підлягає реалізації в порядку статті 31 ГПК України невідкладно, після отримання судом, що розглядає справу позовного провадження, інформації про відкриття провадження у справі про банкрутство сторони у спорі.
  В ухвалах про передачу/прийняття справи до провадження за підсудністю згідно з пунктом 8 частини першої статті 20, частиною тринадцятою статті 30 ГПК України, статтею 7 КУзПБ господарські суди мають повідомити сторони про порядок її розгляду в межах справи про банкрутство, а якщо предметом позову є майнові (грошові) вимоги до боржника - роз`яснити позивачу обов`язок (право) заявлення та порядок задоволення таких вимог у справі про банкрутство, а також наслідки пропуску строку, встановленого для їх подання за змістом статей 39, 45 КУзПБ.
Приймаючи справу за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника, господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, з`ясовує питання щодо заявлення позивачем кредиторських вимог в порядку частини першої статті 45 КУзПБ та, якщо таке право ним не реалізоване, призначає справу позовного провадження до розгляду за правилами ГПК України в межах справи про банкрутство відповідача.
В абзаці другому частини чотирнадцятої статті 39 КУзПБ законодавець імперативно визначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення  конкурсними  і  забезпеченими кредиторами  вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише  у порядку,  передбаченому цим Кодексом,  та в межах цього провадження.
За змістом статті 1 КУзПБ конкурсними є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство,  зобов`язані подати  до господарського суду  письмові заяви з вимогами до боржника,  а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (абзац перший частини першої статті 45 КУзПБ).
Ухвала господарського суду про визнання вимог конкурсних кредиторів за результатами розгляду їх заяв з грошовими вимогами до боржника є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (абзаци четвертий, п`ятий частини шостої статті 45 КУзПБ).
За загальним правилом, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю в особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку (правова позиція викладена в  постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13).
Лише після вчинення всіх передбачених Законом про банкрутство (стаття 23) чи КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 23 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України) (див. висновки, викладені у  пункті 56.16 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі    №910/4475/19).
Тлумачення статей 39, 45-48, 64 КУзПБ дає підстави для висновку, що особа з майновими (грошовими) вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство,  може реалізувати своє право на задоволення таких вимог виключно через набуття статусу кредитора  з підстав і в порядку, передбачених КУзПБ, з урахуванням особливостей і черговості задоволення таких вимог згідно з реєстром вимог кредиторів та обмежень виконання боржником зобов`язань перед кредиторами, встановлених спеціальним законом.
Натомість позовній формі захисту інтересів кредитора у справі з майновими (грошовими) вимогами до боржника в межах справи про банкрутство властива процесуальна автономія та інше правове регулювання, адже за змістом статті 7 КУзПБ вони розглядаються господарським судом за правилами ГПК України та за результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Склад учасників розгляду спору визначається ГПК України.
При цьому рух справи про банкрутство, зокрема на стадії визнання судом вимог конкурсних кредиторів, не залежить від вирішення позовного провадження за майновими (грошовими) вимогами тих самих осіб у порядку статті 7 КУзПБ.
Завдяки такій процесуальній автономії позовного провадження підвищується оперативність та ефективність провадження у справі про банкрутство, оскільки вона надає можливість запобігти уповільненню основних судових процедур банкрутства.
Водночас у разі задоволення майнових (грошових) вимог до боржника у позовному провадженні, що розглядалося в межах справи про банкрутство,  позивач не набуває за замовчуванням статусу конкурсного кредитора, позаяк, як зазначалося раніше, законодавець визначив єдиний процесуальний порядок набуття такого статусу та задоволення кредиторських вимог до боржника - безпосередньо у справі про банкрутство за заявою кредитора в порядку реалізації спеціальних норм статей 39, 45 КУзПБ.
Процесуальні дії та судові рішення під час розгляду справи позовного провадження в порядку статті 7 КУзПБ не замінюють процесуальних дій і рішень щодо заявлення і визнання вимог кредиторів безпосередньо у справі про банкрутство.
Саме тому позивач у справі за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника задля задоволення таких вимог, незалежно від стану (стадії) розгляду його позову в порядку статті 7 КУзПБ,  повинен подати письмову заяву з вимогами до боржника,  а також документи, що їх підтверджують, в порядку, визначеному статтею 45 КУзПБ,  тобто за власною волею трансформувати позовну вимогу у вимогу конкурсного кредитора до боржника в розумінні статей 1, 45 КУзПБ.
Оскільки майнові вимоги кредиторів у розумінні статті 1 КУзПБ не тотожні позовним майновим вимогам (предмет позову) до боржника, які підлягають розгляду в порядку статті 7 КУзПБ, суд не може на власний розсуд трансформувати позовні вимоги у вимоги до кредиторів, що подаються відповідно до статті 45 КУзПБ.
Ця позиція підтверджується порівняльним аналізом регулювання процесуальних норм щодо розгляду позовних матеріалів у межах справи про банкрутство в порядку статті 7 КУзПБ та заяв кредиторів з вимогами до боржника в порядку статті 45 КУзПБ, що виявляє суттєві розбіжності, окрім предмета судового розгляду, також у змісті звернення до суду, правилах розгляду, виді судового рішення та суб`єктному складі.
Якщо таку заяву подано позивачем до завершення розгляду позовних вимог, то господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, має зупинити провадження у справі за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України до набрання законної сили ухвалою суду за результатами розгляду конкурсних вимог такого позивача.
За відсутності такого звернення та прийняття його до розгляду суд не має підстав для зупинення позовного провадження.
Після постановлення господарським судом ухвали за результатами розгляду цих вимог позовне провадження у справі з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство, підлягає закриттю повністю або в частині заявлених кредитором вимог на підставі пункту 2 частини першої статті 175, пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України у випадку тотожності суб`єктного складу, предмета і підстав позову.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі №904/4455/19.
Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали про зупинення провадження у справі, судом не досліджено обставин щодо того, чи звертався НБУ - позивач у справі №911/1252/18, з кредиторськми вимогами до боржника - АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", у справі про банкрутство №911/3616/21. Відомості про це та відповідні докази в матеріалах справи відсутні.
Під час апеляційного провадження також встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2022 ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі №911/3616/21 скасовано; прийнято нове рішення, яким відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство АТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль".
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.06.2022 поновлено  провадження у справі №911/1252/18.
Втім, враховуючи зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, всупереч викладеним вимогам законодавства, зупинив провадження у справі передчасно та не навів достатніх обґрунтувань, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи.
За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain"), "Смірнова проти України").
Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними. Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
Відповідно до практики ЄСПЛ питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинно оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland").
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Місцевий господарський суд порушив наведені норми процесуального права.
З викладених підстав, відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 269, 271, 277-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Київської області від 14.06.2022 у справі №911/1252/18 скасувати.
Справу передати на розгляд Господарського суду Київської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено 19.10.2022. 

Головуючий суддя                                                            Л.Л. Гарник 

Судді                                                                                С.В. Сотніков

                                                                                Б.В. Отрюх