Номер провадження: 22-ц/813/792/22 
Справа № 947/37365/20
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Сидоренко А.О.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Олівія-ЮГ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Олівія-ЮГ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено без розгляду. Скасовано заходи забезпечення позову, згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року, а саме: знято арешт з автомобіля Вuіск, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною відчуження автомобіля, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.
18 жовтня 2021 року адвокат Брильов О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення по справі №947/37365/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Олівія-ЮГ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, щодо стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 049 грн.
Заявником було надано детальний опис робіт (наданих послуг):
1) консультація клієнта (1 година 30 хвилин) * 30 доларів США = 45 доларів США;
2) аналіз нормативної бази, пошук судової практики, формування правової позиції (3 години) * 30 доларів США = 90 доларів США;
3) складання відзиву на позовну заяву по справі №947/37365/20 (4 години 30 хвилин) *30 доларів США = 135 доларів США;
4) складання заперечення по справі №947/37365/20 (1 година 30 хвилин) * 30 доларів США = 45 доларів США;
5) друкування відзиву на позовну заяву, заперечення та додатків до них, засвідчення копій, відправка кореспонденції сторонам, подання документів до суду (2 години) * 10 доларів = 20 доларів США;
6) складання адвокатського запиту до ТСЦ МВС №5141 з метою отримання додаткових доказів по справі №947/37365/20 (1 година 30 хвилин) * 30 доларів США = 45 доларів США;
7) складання клопотання про долучення доказів по справі № 947/37365/20 (1 година 30 хвилин) * 30 доларів США = 45 доларів США;
8) складання заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 947/37365/20 (2 години) * 30 доларів США = 60 доларів США;
9) представництво інтересів клієнта під час судових засідань по справі № 947/37365/20 (2 судових засідання) * 100 доларів США = 200 доларів США.
Пунктом 3 Додаткової угоди №1/1 від 11 січня 2021 року до Договору №58/10/20 від 06 жовтня 2020 року про надання правничої допомоги, передбачено, що за домовленістю між Сторонами, оплата за Договором здійснюється Клієнтом ( ОСОБА_1 ) у готівковій формі в день підписання Акту наданих послуг у гривні за курсом НБУ на день оплати. 18 жовтня 2021 року було складено Акт наданих послуг №1 до Додаткової угоди №1/1 від 11 січня 2021 року до Договору №58/10/20 від 06 жовтня 2020 року про надання правничої допомоги, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг ОСОБА_1 складає 685 (шістсот вісімдесят п`ять) доларів США, що в еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ на дату оплати становить 18 049 (вісімнадцять тисяч сорок дев`ять) грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року у задоволенні вимоги про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Олівія-ЮГ», про визнання договору недійсним, щодо стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, посилаючись при цьому на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази та суд дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні заяви.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 30 листопада 2022 року, сторони у справі належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи.
30 листопада 2022 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Тарасенко О.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи без її участі.
30 листопада 2022 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Нікітіної Г.Е., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що скаржник та його представник не мають можливості вийти у судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Розглянувши заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. 
Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі. 
Судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи. 
Суддя-учасник колегії Дришлюк І.А. перебував у відпустці з 05 грудня по 06 грудня 2022 року, а суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 07 грудня по 09 грудня 2022 року, що підтверджується довідками відділу кадрової роботи та управління персоналом. 
Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на те, що у поданому до суду відзиві зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат складається з суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких не зазначено взагалі. Тобто, при поданні першої письмової заяви по суті справи попередньо розмір витрат на професійну правничу допомогу взагалі заявлений не був.
При цьому, ч. 3 ст. 134 ЦПК України надає стороні позивача право доводити інший розмір витрат ніж той, що зазначений у попередньому розрахунку, однак дана норма не може застосовуватись тоді, коли у ньому взагалі не визначено орієнтовної суми цих витрат на момент пред`явлення позову до суду.
Підхід до визначення суми витрат на професійну правничу допомогу, визначений представником відповідача у поданій заяві, не відповідає положенням цивільного процесуального закону, з огляду на диспозитивність цивільного процесу, рівність його учасників, змагальності. Фактичне збільшення суми витрат на професійну правничу допомогу з 0 грн. (в першій письмовій заяві по суті справи) до 18049 грн. (після розрахунку) не надало позивачу можливості передбачити для себе несприятливі наслідки у вигляді стягнення цих витрат за наслідками розгляду справи.
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги. Відповідачем такого договору не представлено. У додатковій угоді № 1/1 до Договору № 58/10/20 від 06.10.2020 року не вказано, в якій справі адвокат Брильов О.С. здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 .
З цих підстав, користуючись правом на відмову у відшкодуванні судових витрат, наданого суду ч. 2 ст. 134 ЦПК України, суд першої інстанції прийняв рішення про відмову у відшкодуванні позивачу витрат на професійну правничу допомогу. 
Однак колегія суддів повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно з ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
На виконання положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті справи, а саме у відзиві на позовну заяву (а.с.69-77) адвокатом Брильовим О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме витрати на правничу допомогу, які відповідач ОСОБА_1 очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про застосування положень ч. 2 ст. 134 ЦПК України та про відмову у відшкодуванні ОСОБА_1 відповідних судових витрат.
Відповідно до ч. 5 ст. 141 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником відповідача на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України надано:
- договір про надання правничої допомоги від 06 жовтня 2020 року №58/1020;
- додаткову угоду №1/1 до договору №58/10/20 від 06 жовтня 2020 року про надання правничої допомоги від 11 січня 2021 року;
- акт надання послуг від 18 жовтня 2021 року, як додаток до додаткової угоди №1/1 договору №58/10/20 від 06 жовтня 2020 року про надання правничої допомоги;
- прибутковий касовий ордер №6 від 18 жовтня 2021 року на загальну суму 18049,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).
У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Водночас доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі – Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність») гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У справі №821/1594/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано. 
Складність справи може бути обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань.
Тому насамперед потрібно враховувати суть справи.
Таким чином, складність підготовлених адвокатом процесуальних документів суд апеляційної інстанції оцінює не лише з огляду на їх кількість і обсяг (кількість сторінок), а й з урахуванням наведеного в них обґрунтування.
Оцінюючи співмірність розміру здійснених стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, колегія суддів враховує витрачений адвокатом час на виконання конкретного виду робіт, а саме: скільки часу адвокат витратив на юридичний аналіз, збір доказів, підготовку документів тощо. Крім того, суди оцінюють співмірність розміру зазнаних стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, навіть у тому разі, якщо сторона й адвокат погодили фіксовану суму гонорару.
Кодекси вимагають від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, чи доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу фактично адвокат витратив на виконання робіт.
Кодекси передбачають, що в разі зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник унаслідок неправомірних дій сторони, суд може покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 
Присудження потерпілій стороні справедливої сатисфакції можливо внаслідок порушення її прав, що не викликає заперечень. 
Так, з наданої додаткової угоди та акту наданих послуг неможливо встановити співмірність виконаних робіт, необхідності у проведенні таких дій та встановленої суми витрат на кожен вид правової допомоги, суд апеляційної інстанції, враховуючи справедливість сатисфакції, вважає, що подана заява не є обґрунтованою у частині встановленої суми.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.
Відповідно до ч. 5 ст. 141 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Брильовим О.С. та Сергеєвою І.І. укладено договір про надання правничої допомоги №58/10/20 від 06 жовтня 2020 року.
Також 11 січня 2022 року між адвокатом Брильовим О.С. та Сергеєвою І.І. укладено додаткову угоду №1/1 до договору №58/10/20 про надання правничої допомоги від 06 жовтня 2020 року, у якому погоджено розмір оплати послуг (а.с.161).
На підтвердження виконання договору про надання правової допомоги складено акт надання послуг від 18 жовтня 2021 року (а.с.162), відповідно до якого ОСОБА_1 отримала від адвоката Брильова О.С. наступні послуги:
- консультація клієнта – 1 година 30 хвилин – 30 доларів США вартість однієї години – загальна сума 45 доларів США;
- аналіз нормативної бази, пошук судової практики, формування правової позиції – 3 години – 30 доларів США вартість однієї години – 90 доларів США;
- складання відзиву на позовну заяву по справі №947/37365/20 – 4 години 30 хвилин – 30 доларів США вартість однієї години – загальна сума 135 доларів США;
- складання заперечення по справі №947/37365/20 – 1 година 30 хвилин – 30 доларів США вартість однієї години – загальна сума 45 доларів США; 
- друкування відзиву на позовну заяву, заперечення та додатків до них, засвідчення копій, відправка кореспонденції сторонам, подання документів до суду – 2 години -10 доларів вартість однієї години – загальна сума 20 доларів США;
- складання адвокатського запиту до ТСЦ МВС №5141 з метою отримання додаткових доказів по справі №947/37365/20 – 1 година 30 хвилин – 30 доларів США вартість однієї години – загальна сума 45 доларів США;
- складання клопотання про долучення доказів по справі №947/37365/20 – 1 година 30 хвилин – 30 доларів США вартість однієї години – загальна сума 45 доларів США;
- складання заяви про ухвалення додаткового рішення по справі №947/37365/20 – 2 години – 30 доларів США вартість однієї години – загальна сума 60 доларів США;
- представництво інтересів клієнта під час судових засідань по справі №947/37365/20 – 2 судових засідання – 100 доларів США вартість однієї години – загальна сума 200 доларів США.
Таким чином ОСОБА_1 просить стягнути на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18049,00 грн.
Щодо представництва інтересів клієнта під час судових засідань по справі №947/37365/20, так відповідно до матеріалів справи, а саме протоколів судових засідань, адвокат Брильов О.С. брав участь лише в одному судовому засіданні 03 червня 2021 року, яке тривало протягом 3 хвилин (а.с.130-131), а не в двох як зазначено в акті виконаних робіт.
Також, друкування відзиву на позовну заяву, заперечення та додатків до них, засвідчення копій, відправка кореспонденції сторонам, подання документів до суду не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Крім того колегія суддів вважає, що час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а саме: консультація клієнта, аналіз нормативної бази, пошук судової практики, формування правової позиції, складання відзиву на позовну заяву, який в загальному складає 9 годин є завищеним та не відповідає критеріям розумності.
Враховуючи вищезазначене, на думку колегії суддів, відшкодування адвокатських витрат у зазначеній сумі та вартість виконаних представником заявника робіт є завищеною, не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності, а тому підлягало зменшенню та стягненню у розмірі 5 000 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно застосовано норму процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, яким частково задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення щодо правничої допомоги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2021 року скасувати.
Заяву адвоката Брильова Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк