ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7685/22 Справа № 932/929/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро 
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого - Пищиди М.М.
       суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
       за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про виселення, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про виселення.
       В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між банком та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту, відповідно до якого остання мала отримати грошові кошти в сумі 34 000 долари США, строком до 21.12.2026 року. 
       В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 надала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 
       Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання письмової згоди від іпотекодержателя. 
       Такий обов`язок відповідачем було порушено та зареєстровано у квартирі ОСОБА_3 .
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .
       Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа: Управління-служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про виселення - відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
       Звертає увагу на те, що вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іптекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення, стосуються позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, однак суд першої інстанції не взяв до уваги наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено догові кредиту №DNHLGB00000646 від 21.12.2006, згідно умов якого позивач зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, дата видачі 21.12.2006, сума 34 000 доларів США, на строк до 21.12.2026 включно.
        ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику у погоджені строки, сплатити відсотки та інші передбачені договором платежі.
       Також між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 12.02.2008 згідно якого ОСОБА_1 , у якості забезпечення своїх кредитних зобов`язань, передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .
       Пунктом 18.12 договору іпотеки визначено, що іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя
       Із матеріалів справи вбачається, що у квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 з 09.02.2016 року та ОСОБА_3 з 09.02.2016 року.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що позивачем не доведено, що реєстрація у спірному будинку членів сім`ї іпотекодавця, серед яких є малолітня дитина, порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Крім того, доказів невиконання вищевказаних договорів відповідачем, розірвання чи припинення їх дії до моменту звернення до суду з цим позовом, а так само звернення стягнення на предмет іпотеки вказаного іпотечного майна, позивачем суду не надано. Також зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки при вирішенні питання щодо позбавлення особи права користування жилим приміщенням, на підставах, передбачених Законом України «Про іпотеку», необхідно керуватися вимогами статті 40 Закону України «Про іпотеку».
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду.
       Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що в порушення пункту 18.12. договору іпотеки ОСОБА_1 зареєструвала у квартирі членів своєї сім`ї, а саме ОСОБА_3 .
       Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
       Відповідно до ч. 4 ст.9, ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
       Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.
       Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
       Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України).
       Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
       Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.
       За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч. 2 ст. 156 ЖК Української РСР).
       Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
       Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Доказів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем суду не надано.
       Встановивши, що позивачем не доведено, що реєстрація у спірній квартирі членів сім`ї іпотекодавця порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банком обрано невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки гарантії захисту порушених прав іпотекодержателя врегульовано статтями 37, 40 ЗУ «Про іпотеку».
       При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи АТ КБ "ПриватБанк", що в п.18.12 договору іпотеки від 12.02.2008 року визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, - є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки п.1 ст.8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла, яке насамперед охоплює право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
       Доводи апелянта в скарзі про те, що існують всі правові підстави для виселення відповідачів із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, так як рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року звернуто стягнення на спірну квартиру, колегія суддів вважає безпідставними, так як Банком в суді першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного.
       Більш того, у п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
       Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Тлумачення вказаних норм права свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
       Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
       Банком в апеляційній скарзі не наведено жодних поважних причин неподання відповідної копії рішення до суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає за необхідне не брати до уваги вказаний доказ.
       Суд першої інстанції на вказані доводи апелянта дав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають вимогам закону та з якими погоджується колегія суддів.
       Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
       Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
       В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
       Судді