Номер провадження: 22-ц/813/8713/22 
Справа № 522/9079/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Кутурланова О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Орловської Н.В.,
Чорної Т.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Білий Валерій Валерійович, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Чернявської Л.М. від 11 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності в рівних частках,
встановив
У травні 2021 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності в рівних частках. 

29 вересня 2022 року від представника ОСОБА_3 адвоката Сягровець Т.М. та 11 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_2  адвоката Шарандак А.А до суду надійшло клопотання про зупинення вказаної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 522/12489/22 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.
В обґрунтування клопотань зазначено, що рішення у справі № 522/12489/22 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ матиме безпосереднє значення для вирішення позовних вимог у цій справі, оскільки у справі № 522/12489/22 ОСОБА_3 ставиться питання про визнання за нею права власності на частку майна, що є предметом позову у цій справі, тому її подальший розгляд до ухвалення рішення у справі № 522/12489/22 є неможливим.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа:  ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності в рівних частках до набрання законної сили судового рішення по справі № 522/12489/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Білий В.В., посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Адвокат Сягровець Т.М., яка діє від імені ОСОБА_3 , відповідно до ст.360 ЦПК України подала відзив, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, помилковість та безпідставність доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року без змін.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.  
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Право на ефективний судовий захист закріплено у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі -Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.
За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Постановляючи ухвалу про зупинення апеляційного провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в обох справах є одне й теж нерухоме майно. При цьому у справі № 522/9079/21 спір щодо цього майна відбувається між подружжям ОСОБА_1 , а у справі № 522/12489/22 ОСОБА_3 , донька подружжя ОСОБА_1 , заявила самостійні позовні вимоги на частку у спірному майні.
За наведених обставин суд вважав, що у разі визнання права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на об`єкти нерухомого майна у рамках справи № 522/12489/22 буде частково відсутнім предмет спору у справі № 522/9079/21, а в разі відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 на об`єкти (частини об`єктів) нерухомого майна у рамках справи № 522/12489/22 будуть відсутні будь-які перешкоди для розгляду справи № 522/9079/21. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності в рівних частках.
Ухвалою Приморського районного суду від 09.07.2021 року ОСОБА_3 , доньку подружжя ОСОБА_1 , залучено до справи у якості третьої особи.
05.11.2021 року ОСОБА_3 у статусі третьої особи, після закриття підготовчого судового засідання у справі, звернулася з самостійними позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, що є предметом розгляду справи.
11.10.2022 року адвокат Сягровець Т.М., яка діє від імені ОСОБА_3 , подала до суду першої інстанції клопотання про повернення її позовної заяви у цій справі, посилаючись на те, що оскільки позовна заява нею, як третьою особою у вказаній справі, через порушення строків її подання - після закриття підготовчого засідання у справі, підлягає поверненню, з метою захисту прав, вона звернулася до Приморського районного суду м.Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.
Ухвалою Приморського районного суду від 11.10.2022 року без видалення судді до нарадчої кімнати клопотання адвоката Сягровець Т.М., яка діє від імені ОСОБА_3 , про повернення її позовної заяви у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності в рівних частках, задоволено, позовну заяву залишено без розгляду.
Відповідно до ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 06.10.2022 року у справі № 522/ 12489/22 судом прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (а.с.64).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

Приймаючи до уваги, що предметом розгляду справи №22/9079/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності в рівних частках та у справі № 522/12489/22 за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна є земельна ділянка та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , а також частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , та зважаючи на відсутність у ОСОБА_3 можливості захистити своє право власності у рамках справи №522/9079/21, оскільки в цій справі вона виступає в якості третьої особи, підготовче засідання у справі закрито і йде її судовий розгляд, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що в справі № 522/12489/22, яка розглядається Приморським районним судом м.Одеси можуть бути вирішені питання, які мають приюдиційне значення для вирішення даної справи.
Враховуючи, що у випадку визнання права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на об`єкти нерухомого майна у рамках справи № 522/12489/22 частина спірного майна буде належати на праві власності третій особі у цій справі ОСОБА_3 , а не лише подружжю ОСОБА_1 , що безумовно матиме преюдиційне значення для розгляду цієї справи. У випадку ж відмови у визнанні права власності ОСОБА_3 на частину об`єктів спірного нерухомого майна у рамках справи № 522/12489/22 - будуть відсутні будь-які перешкоди для розгляду справи № 522/9079/21.

Таким чином, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

       З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про дотримання судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали вимог матеріального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для визнання порушення норм процесуального права під час вирішення питання про зупинення провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різ-ними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Оскаржувана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність, об`єктивність, узгодженість процесуальному законові постановленої судом оскаржуваної ухвали, колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення апеляційної скарги.
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Білий Валерій Валерійович, залишити без задоволення.
Ухвалу  Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий    О.В. Кутурланова 

Судді: Н.В. Орловська 

Т.Г. Чорна