УХВАЛА

29 вересня 2022 року 
м. Київ

справа №380/2330/21
адміністративне провадження № К/990/20870/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №380/2330/21 за позовом ОСОБА_1 до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова (далі - відповідач), у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ від 18 січня 2021 року №2-ДС про припинення державної служби та звільнення державного службовця з посади головного спеціаліста відділення комплектування Сихівського районного військового комісаріату м. Львова;
- поновити на посаді головного спеціаліста відділення комплектування Сихівського районного військового комісаріату м. Львова;
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2021 року до дня поновлення на роботі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду 12 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ від 18 січня 2021 року №2-ДС в частині припинення державної служби та звільнення державного службовця з посади головного спеціаліста відділення комплектування Сихівського районного військового комісаріату м. Львова ОСОБА_1 .. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення комплектування Сихівського районного військового комісаріату м. Львова з 18 січня 2021 року. Стягнуто з Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 152 783,82 грн.                         
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Сихівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Львова звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.
Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень позивачем та його адвокатом отримано ухвалу Верховного Суду від 23 серпня 2022 року - 25 серпня 2022 року.
13 вересня 2022 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №380/2330/21.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
В уточненій касаційній скарзі скаржник підставами касаційного оскарження вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, скаржник повторно зазначає, що підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладену у постановах від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, від 08 грудня 2021 року у справі № 380/3646/20, від 23 грудня 2021 року у справі № 380/3551/20, від 16 лютого 2021 року у справі № 380/3654/20, від 16 лютого 2022 року у справі № 380/4357/20, від 22 лютого 2022 року у справі № 380/3547/20, від 09 червня 2022 року у справі № 380/3833/20, від 09 червня 2022 року у справі № 380/3269/20, від 07 липня 2022 року у справі № 380/3754/20, від 16 лютого 2022 року у справі № 380/3389/20, від 16 лютого 2022 року у справі №  380/3435/20, від 19 липня 2022 року у справі № 380/3677/20, від 28 липня 2022 року у справі № 380/3645/20. 
Водночас, суд касаційної інстанції звертав увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Так, у справі №487/2191/17 розглянутій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду спірні правовідносини склались у зв`язку з незгодою позивача з наказом про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у якій зазначено, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації;
Предметом спору у справі №640/11024/20 є правомірність звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII у період проходження ним випробувального терміну.
У справах № 380/3646/20, № 380/3551/20, № 380/3654/20, № 380/4357/20, № 380/3547/20, № 380/3833/20, № 380/3269/20, № 380/3754/20, № 380/3389/20, №  380/3435/20, № 380/3677/20, № 380/3645/20 предметом оскарження було правомірність звільнення позивачів за пунктами 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ (у редакції Закону № 117-IX) у сукупності з положеннями частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону № 440-IX).
Натомість у цій справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку із звільненням позивача за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII у зв`язку з неподанням ним заяви про переведення у період перебування позивача на лікарняному.
З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 487/2191/17, № 640/11024/20, № 380/3646/20, № 380/3551/20, № 380/3654/20, № 380/4357/20, № 380/3547/20, № 380/3833/20, № 380/3269/20, № 380/3754/20 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постановах не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та наведеним скаржником судовим рішенням суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередніх ухвалах Верховного Суду від 22 червня 2022 року та 20 липня 2022 року про повернення касаційних скарг скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.
Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 23 серпня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.
Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі №380/2330/21 за позовом ОСОБА_1 до Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді 	 Л.О. Єресько  	
          	 В.М. Соколов   А.Г. Загороднюк