ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 грудня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3883/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року (суддя Кучугурна Н.В., повний текст рішення складений 27.06.2022) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1     
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в :
                              
                                 ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів, передбачених  постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1  ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992, які оформлені листом № 148 від 15.02.2022, протиправними;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці час проходження служби з 06.04.2017 по 07.06.2017; з 08.08.2017 по 07.10.2017; з 06.12.2017 по 07.02.2018; з 11.05.2018 по 08.08.2018; з 07.11.2018 по 08.02.2019; з 06.05.2019 по 12.08.2019; з 23.12.2019 по 13.02.2020; з 12.08.2020 по 12.11.2020, протягом якого ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції м. Маріуполь Донецької області та участь в Операції об`єднаних сил на сході країни ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Донецької області, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення Операції об`єднаних сил;  
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені  постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1  ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992  – ОСОБА_1 ;
- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судові витрати, а саме, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів, передбачених  постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1  ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992, які оформлені листом № 148 від 15.02.2022, протиправними.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці час проходження служби з 06.04.2017 по 07.06.2017; з 08.08.2017 по 07.10.2017; з 06.12.2017 по 07.02.2018; з 11.05.2018 по 08.08.2018; з 07.11.2018 по 08.02.2019; з 06.05.2019 по 12.08.2019; з 23.12.2019 по 13.02.2020; з 12.08.2020 по 12.11.2020, протягом якого ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції м. Маріуполь Донецької області та участь в Операції об`єднаних сил на сході країни ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Донецької області, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення Операції об`єднаних сил.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені  постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1  ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992  – ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
                              Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 30.11.2016 по 30.11.2021.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 307 від 30.11.2021 з ОСОБА_1 відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  (у зв`язку із закінченням строку контракту) припинено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 307 від 30.11.2021 вислуга років ОСОБА_1 на 30 листопада 2021 року становить:
- час служби в календарному обчисленні – 23 роки 11 місяців 12 днів;
- час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) – 03 роки 03 місяці 20 днів.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із письмовою заявою, в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1  статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
ОСОБА_1 зазначає, що не отримав відповіді на вказане звернення, а тому у лютому 2022 року повторно звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про надання відповіді на письмове звернення від 20.12.2021.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом «Про надання відповіді» № 148 від 15.02.2022 відмовила ОСОБА_1 у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів та повідомила про відсутність права на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, зважаючи на відсутність встановленої пунктом «а»  статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  необхідної календарної вислуги років.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Стаття 12 вказаного Закону визначає умови призначення пенсій за вислугу років.
Відповідно до пункту «а» частини 1 вказаної статті пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у  пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2  цього Закону (крім осіб, зазначених у  частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Статтею 17-1 Закону передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393.
Підпунктом «а» пункту 3 вказаної постанови встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в  абзаці першому пункту 1  цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 не має достатньої календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років, проте в нього наявний відповідний пільговий стаж. 
Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. Стаття 17-1 встановлює порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом. Як зазначалось раніше, пільгові умови призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає пільгові умови для призначення пенсії за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. 
Постанова КМУ від 17.07.1992 № 393 конкретизує нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є  Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатися іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року під час розгляду аналогічних правовідносин в адміністративній справі № 805/3923/18-а.
З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апелянта з приводу того, що визначальною ознакою для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, суд апеляційної інстанції вважає хибними, оскільки такі висновки ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Також апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовною заявою, оскільки про порушення своїх прав останній дізнався у день звільнення – 30.11.2021. На переконання апелянта, спірні правовідносини стосуються проходження публічної служби, а тому має застосовуватися місячний строк для звернення до суду з позовом, який не був дотриманий ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені висновки апелянта є помилковими, оскільки спірні правовідносини не стосуються питань щодо прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Спірними в даній справі є правовідносини, пов`язані з призначенням пенсії, а тому до спірних правовідносин застосовується загальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом – 6 місяців, який був дотриманий позивачем. Підстави для залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 відсутні. 
Крім цього апелянт висловив незгоду з рішенням суду в частині судових витрат. Апелянт зазначає, що позивач міг скористатися послугами безоплатної правової допомоги. Також вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. є неспівмірними з предметом розгляду справи та непідтвердженими, адже до суду не надано доказів фактичної оплати останніх.
Надаючи оцінку доводам апелянта у вказаній частині, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини 3 вказаної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
За змістом   статті 134 КАС України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частин 3-6   статті 134 КАС України   для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зі змісту наведених норм права суд апеляційної інстанції доходить беззаперечного висновку про обґрунтованість вимоги позивача стягнути судові витрати за рахунок відповідача. 
Частиною 7 статті 139 Кодексу визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що на підтвердження понесення судових витрат надано договір про надання правової допомоги № 51-21 від 16.12.2021, додаткову угоду до Договору від 16.12.2021, акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 16.12.2021, рахунок-фактуру від 16.12.2021, акт прийому-передачі наданих послуг № 2 від 14.02.2022, рахунок-фактуру від 14.02.2022.
Верховний Суд у додатковій постанові від 18 серпня 2021 року в адміністративній справі № 300/3178/20 зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Суд апеляційної інстанції погоджується з розміром присуджених витрат на професійну правничу допомогу (3000,00 грн.), оскільки останній є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, підтверджений належними доказами. Зворотного апелянтом не доведено.
Колегія суддів також враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин (правовий висновок Верхового Суду у додатковій постанові від 18.08.2021 в адміністративній справі № 300/3178/20).
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, –

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року в адміністративній справі № 160/3883/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 06 грудня 2022 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Повна постанова складена 06 грудня 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров