КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03110 м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 755/2973/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8835/2022	Головуючий у суді першої інстанції  -  Гончарук В.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції  -  Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                            Нежура В.А.,
судді                                                 Вербова І.М., Невідома Т.О.,
секретар                                           Ольшевська Ю,М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Пахолоком Тарасом Павловичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого 18.04.2022, таким, що не підлягає виконанню, в цивільній справі № 755/2973/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_1 . 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11.10.2021 Святошинським районним судом м. Києва, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_2 , в рамках справи                      № 759/23031/21, видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.10.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Вказувала, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2021, по справі № 759/23031/21, відмовлено в задоволенні заяви боржника ОСОБА_2 про визнання судового наказу від 11.10.2021 таким, що не підлягає виконанню.
Постановою Київського апеляційного суду від 02.02.2022 року, по справі             № 759/23031/21, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2021 залишено без задоволення, ухвалу залишено без змін.
Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваного судового наказу від 18.04.2022 існував судовий наказ від 11.10.2021, що набрав законної сили, за тими самими вимогами, що призвело до помилковості видачі оскаржуваного судового наказу від 18.04.2022.
Більш того, на підставі судового наказу від 11.10.2021 Святошинським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 67317149, тобто з 11.10.2021 щодо боржника ОСОБА_2 проводиться примусове стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі викладених обставин просила заяву задовольнити.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2022 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в цивільній справі № 755/2973/22 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 60-61).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявником обрано неправильний спосіб захисту та необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 161 та ст. 170 ЦПК України, тобто перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами та інших способів захисту.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги наявність судового наказу від 11.10.2021 и помилково не застосував до спірних правовідносин п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України (а.с. 65-71).
26.07.2022 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, в той час як апеляційна скарга є безпідставною (а.с. 84а-86).
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Пахолок Т.П. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2021 Святошинським районним судом м. Києва, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з ОСОБА_2 , в рамках справи № 759/23031/21, видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.10.2021 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.10.2021, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.02.2022, по справі № 759/23031/21, відмовлено в задоволенні заяви боржника ОСОБА_2 про визнання судового наказу від 11.10.2021 таким, що не підлягає виконанню.
На підставі судового наказу від 11.10.2021 № 759/23031/21 Святошинським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 67317149, тобто з 11.10.2021 щодо боржника ОСОБА_2 проводиться примусове стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Дніпровським районним судом м. Києва від 18.04.2022 видано судовий наказ     № 755/2973/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.04.2022 і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України чітко зазначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ.
У даній справі не може бути застосоване положення п. 6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, адже судовий наказ від 11.10.2021 виданий за заявою ОСОБА_1 , тоді як судовий наказ від 18.04.2022 виданий за заявою ОСОБА_2 . Вказане свідчать про те, що вимоги не є аналогічними, адже передбачають стягнення платежів з різних осіб, і відповідно відсутні підстави для висновку про те, що судовий наказ від 18.04.2022 за заявою ОСОБА_2 виданий помилково.
Також, суд першої інстанції цілком законно врахував важливу обставину - фактичне проживання дітей з батьком та встановив його право на стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.
Зокрема, у відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України вказано про те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Враховуючи зазначене, вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дітей вирішується за заявою того із батьків, з ким проживають діти. У даній справі ОСОБА_2 разом із заявою про видачу судового наказу було надано: Акт обстеження житлових умов від 27.07.2021, відповідно до якого встановлено, що діти разом з батьком проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та Акт обстеження житлових умов від 03.11.2021, в якому зазначено про те, 11.10.2021 діти проживають з батьком за вищезгаданою адресою.
Таким чином, визнання судового наказу від 18.04.2022 таким, що не підлягає виконанню призведе до грубого порушення ст. 181 СК України, адже стягувач, як той із батьків, з яким проживають діти, який фактично матеріально забезпечує дітей всім необхідним, буде позбавлений можливості стягнути з апелянта аліменти на утримання дітей.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки заявником було обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів та в ході судового розгляду даної заяви не було встановлено обґрунтованих та достатніх процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому правильно відмовив у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені та в її інтересах адвокатом Пахолоком Тарасом Павловичем, який діє на підставі договору, залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2022 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            І.М. Вербова
 
                                                                                                       Т.О. Невідома