ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24554/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/814/22 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/24554/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Скакуна Олексія Кириловича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складено 04 липня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:
       у жовтні 2019 року ОСОБА_6 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів 32742 грн заподіяної матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди, завданої залиттям квартири, а також 3000 грн. понесених витрат на оплату проведеної експертизи та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 на 2-му поверсі вказаного будинку. Відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована на 5-му поверсі вказаного будинку, тобто над її квартирою. В ніч з 16 на 17 лютого 2018 року, внаслідок недбалого користування відповідачами системою водопостачання, її квартира була залита водою. Згідно довідки ПП «Наш дім», яке обслуговує їх будинок, причиною затоплення квартири був тріснутий корпус крана холодного водопостачання в туалеті квартири АДРЕСА_3 . 
       Згідно висновку будівельної експертизи, позивачу завдано матеріальну шкоду в сумі 29742 грн. залиттям квартир із вини відповідачів. Крім цього, позивачу спричинено і моральну шкоду, яка полягає в порушенні ритму життя, перенесеному стресі, коли вночі сталося затоплення, крім цього, сусіди винні у затопленні, навіть не вибачилися за скоєне. Позивач змушена була ходити по різних інстанціях, збирати довідки, наймати адвоката для надання кваліфікованої правової допомоги, підготовки документів і подачі позову до суду. ОСОБА_6 намагалася вирішити це питання мирним шляхом, зверталася в усній та письмовій формах до мешканців квартири АДРЕСА_2 , але отримала відмову. Це теж спричинило для неї моральний стрес і завдало моральної шкоди, внаслідок приниження її гідності. 
       Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року залучено ОСОБА_1 у якості правонаступника сторони позивача ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири відмовлено у повному обсязі.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Скакун О.К. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що, постановляючи судове рішення суд не надав належної оцінки всім доказам, які були надані і дослідженні в судовому засіданні, а саме: факту залиття квартири АДРЕСА_4 , показам свідків, довідкам ПП “Наш дім” та КП “Тернопільводоканал” про причини затоплення квартири. 
       Також відповідачами не надано жодних фактів щодо спростування експертизи, яка була проведена в лютому 2019 року. Шкода завдана затопленням квартири позивача підтверджена висновком експерта і він нічим не спростований.
        ОСОБА_3 не заперечив, що затоплення квартири в під`їзді, де розташована його квартира, відбулось саме в зазначену дату. Інших фактів затоплення квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу суду не надано.
       Факт не складення акту щодо затоплення квартири, не спростовує інших доказів, що затоплення відбулося в ніч з 16 на 17 лютого 2018 року.
       Посилання відповідачів, що вони не проживають у квартирі АДРЕСА_2 спростовано довідкою ПП “Наш дім”, а посилання ОСОБА_3 , що йому належить 1/4 квартири, мамі належить 1/2 частина квартири, а інша частина належить громадянці ОСОБА_7 нічим не підтверджені, крім голослівної заяви.
        ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скакуна О.К. у якому зазначив, що у поданому позові та додатках до нього відсутні докази факту затоплення квартири позивача, що спричинені діями відповідачів.
       Судом першої інстанції встановлено, що відповідача ОСОБА_3 в день залиття не було допущено до квартири позивачки.
       Крім того, позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів проведення ремонтних робіт з метою усунення пошкоджень, заподіяних внаслідок залиття її квартири.
       Позов подано після спливу тривалого часу з моменту події, що свідчить про те, що позивач не зазнала порушення прав та інтересів, стан квартири не погіршився. Позов подано з метою безпосереднього стягнення грошових коштів з відповідачів.
       Позивачем жодним чином не мотивовано розмір грошових коштів, які заявлено для відшкодування завдання моральної шкоди. Оцінка вартості заподіяних збитків затопленням квартири не є прийнятним доказом у справі. Поданий позивачем доказ розміру заподіяної шкоди — висновок експерта про визначення ринкової вартості приміщення квартири № 6 від 06.02.2019 року № 005/019V є суперечливим, оскільки із висновку вбачається, що ними визначено ринкову вартість приміщення квартири, а не заподіяні збитки.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..
       Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
       Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 481 грн.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
       Ціна позову у цій справі становить 42742 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 =248100 грн).
       Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів (акту) щодо затоплення її квартири саме відповідачами та розміру шкоди.
       З таким висновком суду погоджується колегія суддів.
       Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 серпня 1993 року Бюро приватизації житла Тернопільського відділку залізниці, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 
       02 жовтня 2007 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою після померлої ОСОБА_8 на її 1/4 частину зазначеної квартири видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_11 .
       Відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 05.11.2007 року, Лобаненков А.А. передав ОСОБА_11 безоплатно у власність належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
       Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 29.11.2021 року, спадкоємцем майна ОСОБА_6 , а саме 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її дочка ОСОБА_1 .
       Таким чином, на момент розгляду справи власником усієї квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (т.2, а.с.23-26).
       У квартирі АДРЕСА_3 (п`ятий поверх) зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (довідка № 7865 від 17.09.2018 року, видана ПП «Наш дім») (т.1, а.с. 36).
        19.02.2018 року працівниками ПП «Наш Дім» було проведено обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_12 на предмет її затоплення із вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , про що складено акт і в якому вказано, що при візуальному огляді було встановлено мокрі плями на стелі і місці розташування електросвітильників в коридорі площею 5,0 кв.м та кімнаті площею 7,9 кв.м. Також у вказаних приміщеннях виявлено протікання по панельному шву розміром 1,7 х 0,3 м. Причиною затоплення став тріснутий корпус крана холодного водопостачання в туалеті квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 39).
       Як вбачається із інформації, викладеній у листі КП «Тернопільводоканал» № 2892/18 від 30.08.2018року, 17.02.2018р. № 3098,20 від 07.09.2020 року, о 08 год. 07 хв. у диспетчерську службу підприємства надійшла телефоном заявка від гр. ОСОБА_13 , котра проживає за адресою АДРЕСА_6 , про те, що здійснюється затоплення її помешкання з верхніх поверхів будинку. За вказаною адресою виїхала аварійна бригада підприємства. Під час обстеження було встановлено, що у кв. АДРЕСА_2 тріснув кран зливного бачка. О 10 год. 09 хв. повторно надійшла заявка від мешканця ОСОБА_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_7 , про те, що з плит перекриття продовжує накрапати вода. За вказаною адресою повторно виїхала аварійна бригада. Аварійною службою було ухвалено рішення про перекрив води на будинок в колодязі. О 15 год.40 хв. воду на будинок було відкрито. На момент прибуття аварійної бригади, господар помешкання АДРЕСА_2 вже сам перекрив водопостачання у своїй квартирі. Ні 16, 17 лютого 2018 року ніяких причин, які б могли спричинити гідроудар у будинку на АДРЕСА_8 не було (т.1, а.с.38, т.2, а.с.42).
       Згідно інформації, викладеній у листі ПП «Наш дім» №28-02-18-2 від 28.02.2018 р., 21.02.2018 року вбачається, що поступило усне звернення гр. ОСОБА_3 щодо ремонту водопроводу в будинку за адресою АДРЕСА_8 , після затоплення з верхньої квартири, яке відбулося 17.02.2018 року. 22.02.2018 року працівниками ПП «Наш дім» було заплановано виконання робіт по ремонту запірної арматури на вводі в будинок та його стояках. В процесі виконання робіт при перекритті води на будинок було виявлено несправність запірної арматури на водопроводі КП «Тернопільводоканал» (т.1, а.с. 95).
       Як вбачається з інформації викладеній у листі ПП «Наш дім» №18-09-18-1 від 18.09.2018 р., відповідно до акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_9 , складеного працівниками ДП «Наш дім-2» ПП «Наш дім» 19.02.2018 року, причиною затоплення цієї квартири став тріснутий корпус крана холодного водопостачання в туалеті вищерозташованої квартири АДРЕСА_3 . Ремонтні роботи після прориву системи холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 проводили власники квартири своїми силами. Власники квартири АДРЕСА_2 на протязі січня-лютого 2018 року в ПП «Наш дім» із заявою щодо несправності водопровідної системи в їх квартирі чи за її межами, не зверталися (т.1, а.с. 96).
       Відповідно до інформації, викладеній у листі Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області №2201 від 12.03.2018 року, адресованому ОСОБА_3 зазначено, що 17.02.2018 року на спеціальний номер «102» ТВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що по АДРЕСА_7 прорвало трубу та працівники ПП «Наш Дім» не реагують на його звернення. Зазначене повідомлення прийняте і зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Тернопільського ВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області за № 5317 від 17.02.2018 року. В ході проведення перевірки встановлено, що житель будинку АДРЕСА_8 звертався в ПП «Наш Дім», у зв`язку із тим, що його затопили сусіди поверхом вище, та про те, що несправний водопровід. В процесі виконання робіт при перекритті води на будинок було виявлено несправність запірної арматури на водопроводі КП «Тернопільводоканал» (т.1, а.с.98).
       Згідно висновку експерта № 005-019V від 06.02.2019 року про визначення ринкової вартості приміщень квартири АДРЕСА_1 та звіту про ринкову вартість житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 , наданих СОД ФОП ОСОБА_14 , вартість матеріального збитку квартири АДРЕСА_10 складає 29742,00 грн без ПДВ (т.1, а.с.48-60).
       Частиною 3 статті 386 ЦК України, передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
       Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
       Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки, проводити за власні кошти ремонт квартири.
       Згідно з п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.
       Тобто, в акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
       Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.
       Таким чином, факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі потерпілої та винної особи.
       Зазначена правова позиція знайшла своє відображення у постанові ВС від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16ц.
       Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Відповідно до ч.2 статті 22 ЦК України, збитками є:
       1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
       2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки ч.1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права , яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
       Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 ЦК України).
       Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
       Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
       Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням, під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Відповідно до п. 9 цієї ж Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутацїї, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів за затоплення її квартири, що на другому поверсі мешканцями квартири АДРЕСА_2 , що на п`ятому поверсі у ніч з 16 на 17 лютого 2018 року, оскільки позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належно складеного акту затоплення квартири, в якому зазначено конкретні місця затоплення та їх розмір, як того вимагає п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, оскільки, основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення факту такого залиття, причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.
       Вірним є висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог у стягненні моральної школи, як похідної від основної вимоги.
       Не заслуговує на увагу посилання представника апелянта про те, що факт залиття квартири підтверджується актом про затоплення квартири АДРЕСА_5 , оскільки він лише підтверджує та констатує факт затоплення квартири за АДРЕСА_9 . Мешканці квартир АДРЕСА_11 і АДРЕСА_9 , що знаходиться на четвертому та третьому поверхах будинку претензій до мешканців квартири АДРЕСА_2 не мають. 
       Також ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду позивачем не надано доказів звернення до працівників ПП “Наш Дім” щодо складання акту затоплення квартири АДРЕСА_4 , а тому працівниками підприємства не проводилось обстеження вищезазначеної квартири.
       В матеріалах справи відсутні докази затоплення квартир позивачки саме мешканцями квартири АДРЕСА_2 даного будинку.
       Щодо посилання представника апелянта на висновок експерта про визначення ринкової вартості приміщень квартири АДРЕСА_1 та звіту про ринкову вартість житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 , наданих СОД ФОП ОСОБА_14 , не заслуговують на увагу, оскільки дані документи не можуть підтверджувати факт затоплення квартири позивача, оскільки у них не містяться висновків того, що виявлені сліди затікання води у квартирі позивача є причиною затікання води із квартири АДРЕСА_2 зазначеного будинку, внаслідок подій, які мали місце у ніч з 16 на 17 лютого 2018 року. Крім цього, дані висновки складені оцінювачем 06 лютого 2019 року, тобто через одинадцять місяців після наведеної події позивачем. 
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
       
       Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Скакуна Олексія Кириловича залишити без задоволення.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 червня 2022 року — без зміни.
       Судові витрати у вигляді сплати судового за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуюча                                                                 Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак