Постанова 
Іменем України                                  
 
28 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 212/1180/22
 
провадження № 61-6853св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 рокуу складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі -             АТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 10 листопада 1971 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , з яким прожила у шлюбі до 23 січня 1998 року.
23 січня 1998 року їй та її сім`ї була заподіяна шкода, від якої вона зазнала як матеріальної, так і моральної шкоди, а також інших негативних наслідків, а саме її чоловік помер на виробництві, внаслідок виконання своїх трудових обов`язків. Винним, на її думку, у цих наслідках є АТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Виходячи з акту про нещасний випадок та додатків до нього 22 січня               1998 року під час виконання робіт стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого її чоловік - ОСОБА_2 , зазнав смертельних тілесних ушкоджень у вигляді непроникного ушкодження уламками породи голови, шиї, тулуба, травматичний шок, від яких він загинув.
На підприємстві було складено акт про нещасний випадок № 2 форми Н-1. На час смерті її чоловіка їм було всього по 47 років. У зв`язку зі смертю чоловіка вона відчувала душевне потрясіння, шок, змушена була сама виховувати сина, давати йому поради. Виховуючи сина самостійно вона не могла замінити батька, забезпечити повноцінні побутові умови. До теперішнього часу відчуває біль від втрати рідної людини, що завдає їй глибоких моральних страждань.
Внаслідок нещасного випадку, смертю чоловіка їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінювала у 450 000 грн.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути                                     з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на її користь моральну шкоду в розмірі 450 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року у складі судді Пустовіт О. Г. позов            ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь       ОСОБА_1 моральну шкоду, завданої смертю батька на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 125 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу внаслідок смерті чоловіка під час нещасного випадку на підприємстві відповідача заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування саме з роботодавця, оскільки смерть чоловіка, завдає їй фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, котрий не виконав вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обставини загибелі батька позивача, наслідки, що наступили та їх невідворотність, суд вважав, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 125 000 грн.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінено, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої                       з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 зі 125 000 грн до 350 000 грн, відповідно збільшено судовий збір з 1 250 грн        до 3 500 грн на користь держави.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення щодо компенсації моральної шкоди ОСОБА_1 , проте вважав, що її розмір слід збільшити, враховуючи ступінь вини відповідача у смерті чоловіка позивача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених загибеллю рідної та близької людини, характер немайнових втрат та той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок загибелі чоловіка.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2022 року до Верховного Суду,                          АТ «Криворізький залізорудний комбінат», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня    2022 року.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно збільшив розмір стягуваної моральної шкоди, не обґрунтувавши належно свого рішення.
Також вказує на те, що суд апеляційної інстанції взагалі не надав відповідь на його заперечення про те, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є неналежним відповідачем у справі, оскільки померлий чоловік позивача не працював у цьому товаристві.
 
Відзив на касаційну скаргу позивачка до суду не подала.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано справу із суду першої інстанції.
 
22 серпня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2022 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З огляду на свідоцтво про одруження, видане Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) від 20 листопада 1971 року, актовий запис 781, ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2 .
 
Відповідно до акту про нещасний випадок № 3 форми Н-1, складеного на підприємстві ПО «Кривбасруда» трест «Кривбасшахтострой», правонаступником якого є АТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого 04 лютого 1998 року, встановлені обставини нещасного випадку, що стався з чоловіком позивача, а саме: «Попередня зміна передала інформацію гірничому майстру ОСОБА_3 про те, що на початку зміни в орт-заїзді 95 осі гор. 1275 при відмиванні забою водою були виявлені та ліквідовані дві відмови в верхній частині забою. Вибух був зроблений в першу зміну ІНФОРМАЦІЯ_2. Гірнича маса з забою була прибрана і відмов більше не було виявлено.
 
Опустившись в шахту ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 обдивився забій та дав дозвіл на буріння, не впевнившись у відсутності відмов.
 
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 приступили до буріння і до 4 годин вони відбурили 21 шпур, а потім почали буріння нижнього оконтурюючого шпуру. 
 
ОСОБА_4 знаходився з північної сторони забою, а ОСОБА_2 знаходився з південної сторони бурової каретки, де своїм особистим ліхтарем вказував на місце для буріння шпуру. Ліхтар ОСОБА_4 не забезпечував нормальне освітлення.
 
Через деякий час ОСОБА_2 помахав ліхтарем ОСОБА_4 , щоб той припинив буріння. У цей час стався вибух, у наслідок якого                 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були травмовані.
 
Почувши звуки вибуху, прохідники: ОСОБА_5 , ОСОБА_6                                        та ОСОБА_3 підбігли до забою орт-заїзду, де побачили                         ОСОБА_4 , який стояв, а позаду бурової каретки з південної сторони лежачого на підошві видобутку ОСОБА_2 , зі слабкими признаками життя. Вони в трьох перенесли ОСОБА_2 до електровозу і доставили обох потерпілих до стволу шахти ім. Леніна і підняли на поверхню шахти, після чого машиною «Швидкої допомоги» привезли до міської лікарні № 8. У лікарні лікарі констатували смерть ОСОБА_2 »
 
Відповідно до акту від 4 лютого 1998 року № 3 про нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 , він працював у відповідача на будівництві шахти ім. Леніна, дільниця № 4, орт-заїзд 95 осі гор. 1275 м. прохідником. Стаж його роботи загальний був 29 років, а за цією професією - 2 роки.
 
Смерть настала від непроникного ушкодження уламками породи голови, шиї, тулуба, травматичний шок. Наслідок нещасного випадку - смерть ОСОБА_2 .
 
У пункті 11.3 акту зазначено причиною нещасного випадку - незадовільна організація роботи.
 
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 1998 року, актовий запис № 181, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 роки, причина смерті - отруєння чадним газом.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення                                АТ «Криворізький залізорудний комбінат» вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня            2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постанові Верховного Суду від 23 квітня 2018 року у справі № 333/71/17 (провадження № 61-10849св18), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга АТ «Криворізький залізорудний комбінат» задоволенню не підлягає .
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
 
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР (чинного на час смерті чоловіка позивача) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня             1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції та збільшуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав оцінку доводам сторін та наданим ними доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшовши обґрунтованого висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 350 000 грн.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не навів належного обґрунтування збільшення розміру стягуваної моральної шкоди, є безпідставними.
 
Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що районним судом по суті порушено норми процесуального права щодо оцінки доказів і необґрунтовано занижено розмір моральної шкоди, визначений до стягнення з відповідача на користь позивача, без урахування всіх заявлених позивачем обставин справи, характеру та обсягу заподіяних їй моральних і фізичних страждань, ступеню вини відповідача у смерті чоловіка позивача, тривалості моральних страждань, незворотності негативних наслідків, спричинених загибеллю рідної та близької людини. 
 
Верховний Суд також погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у даному випадку моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок загибелі чоловіка.
 
Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1                           статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).
 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд встановив обставини справи у достатньому обсязі для ухвалення правильного по суті, законного та обґрунтованого судового рішення.
 
Верховний Суд також відхиляє доводи заявника про те, що апеляційний суд не врахував, що АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є неналежним відповідачем у справі, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що останнє є правонаступником ПО «Кривбасруда» трест «Кривбасшахтострой», на виробництві якого працював та загинув чоловік позивача, а відповідач рішення районного суду не оскаржував.
 
Крім того, вказані доводи АТ «Криворізький залізорудний комбінат» є суперечливими, оскільки, посилаючись на те, що воно є неналежним відповідачем у справі, при цьому просить залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким позов ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди з товариства на її користь, вказуючи, що воно є законним та обґрунтованим.
 
Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його постанови не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк