ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року 
м. Київ

cправа №  902/34/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Баранець О.М., Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

за участю представників учасників справи:
представника позивача -  Богуна В.В. (адвокат);
представника відповідача - Нечитайло Т.В. (адвокат);

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна"

на рішення Господарського суду Вінницької області 
(головуючий - Яремчук Ю.О.)
від 23.03.2022

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Павлюк І.Ю., судді - Демидюк О.О., Савченко Г.І.)
від 14.06.2022

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Ясінський Володимир Євгенович,
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення 3 422 318,89 грн.

Короткий зміст позовних вимог та суть спору

1.          У січні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Корвет" (надалі - Агрофірма) звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом, в якому просило визнати виконавчий напис № 3115 від 11.12.2020, вчинений приватним нотаріусом, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (надалі - Товариство) в порядку повернення 1  218 167,51 грн, стягнутих за цим виконавчим написом нотаріуса.

2.          В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджував про те, що заборгованість, стягнута за спірним виконавчим написом, не була безспірною.

3.          08.12.2022 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, змінивши ціну позову на 3 422 318,89 грн, яка була задоволена судом.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції та висновки, у зв`язку з якими скасовано судові рішення і передано справу на новий розгляд

4.          Рішенням Господарського суду Вінницької області 11.03.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 позов задоволено повністю.

5.          Постановою Верховного Суду від 21.09.2021 судові рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.

6.          Верховний Суд зробив такі висновки:
-          норми Закону України "Про аграрні розписки" встановлюють чіткий механізм фіксування часткового та повного погашення заборгованості, а також вчинення відповідних дій після припинення зобов`язань та внесення записів до Реєстру аграрних розписок у стислі терміни, що, в тому числі, дозволяє уникнути виникнення підстав для застосування штрафних санкцій за несвоєчасне погашення боргу. Відповідний чіткий порядок передбачено і самою аграрною розпискою, складеною між сторонами. У разі дотримання позивачем вказаного порядку та своєчасного звернення до кредитора з вимогою про вчинення напису "виконано" та повернення аграрної записки, спірна ситуація могла бути вирішена без необхідності звернення до нотаріуса та в подальшому - до суду;
-          нотаріус не наділений повноваженнями з перевірки дійсної суми наявної у боржника заборгованості за аграрною розпискою, а зобов`язаний перевірити лише три обставини: настання строку повернення боргу за розпискою; відсутності на аграрній розписці напису "виконано"; надсилання кредитором боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;
-          як свідчать встановлені судами обставини щодо суми основного боргу, всі ці вимоги нотаріусом були дотримані, тому визнати напис таким, що не підлягає виконанню, з підстав не доведення безспірності суми боргу, не можна, оскільки це суперечить статті 13 Закону України "Про аграрні розписки";
-          щодо вказаних у виконавчому написі штрафних санкцій, то безспірність таких сум необхідно підтверджувати. Суди обох інстанцій не надали повної і належної оцінки підставам їх нарахування, адже виходили з недоведеності наявності у позивача безспірної заборгованості, та, відповідно, з відсутності підстав для нарахування будь-яких штрафних санкцій;
-          згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.11.2019 у справі № 916/313/18, для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису
Фактичні обставини справи, встановлені судами
7.          01.01.2020 позивач (покупець) та відповідач (продавець) уклали договір поставки № 1300032257, на умовах якого продавець зобов`язався поставити у відповідності до умов договору, а покупець - прийняти та оплатити вартість сільськогосподарських товарів, мінеральних добрив, добрив для позакореневого підживлення не товару не пізніше 31 жовтня 2020 року.

8.          За умовами договору зобов`язання покупця з оплати за даним договором та усіх специфікацій/додатків тощо до нього (крім поставки на умовах передплати) мають бути забезпечені у спосіб, прийнятний для продавця, зокрема, аграрною розпискою (пункті 1.1.3).

9.          У пункті 4.3.1 договору сторони погодили, що у разі забезпечення зобов`язань покупця з оплати за аграрною розпискою незалежно від умов специфікацій/додатків до договору, вважатиметься, що датою оплати товару за даним договором у розмірі, зазначеному в аграрній розписці, є дата оплати, зазначена в такій аграрній розписці. Якщо сума аграрної розписки буде меншою, аніж загальна вартість поставки (та відповідно, зобов`язань покупця із оплати) за даним договором, то заборгованість погашається у хронологічному порядку, тобто за аграрною розпискою погашається заборгованість із більш ранніми строками оплати. Дане правило може застосовуватися до необмеженої кількості аграрних розписок. З метою застосування штрафних санкцій за даним договором - до покупця застосовуватимуться початково погоджені строки оплати, зазначені у специфікаціях/додатках до договору або 31 жовтня 2020 року (відповідно до правил, визначених у п. 4.3.).

10.          04.03.2020 сторони склали фінансову аграрну розписку, справжність підписів уповноважених представників на якій посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.Є., зареєстровано в реєстрі за №3127.

11.          У пункті 1 аграрної розписки встановлено безумовне грошове зобов`язання боржника сплатити кредитору грошову суму у розмірі 3500000,00 грн, що є еквівалентом в товарному розрахунку за визначеною цим пунктом формулою.

12.          Пунктом 3 аграрної розписки сторони визначили, що цією розпискою забезпечується виконання зобов`язань за договором № 1300032257 від 01.01.2020, укладеним між боржником та кредитором.

13.          Пунктом 10 розписки передбачено, що до 31.10.2020 (включно) зібране зерно в кількості 1000,00 тонн має бути доставлене на зберігання боржником за власний рахунок на умовах DAP (зерновий склад) відповідно до Інкотермс 2010/2020 на наступний склад: ПАТ "Жашківський елеватор", що знаходиться за адресою: 19200 Черкаська обл., м. Жашків, вул. Вокзальна, буд.1.

14.          У пункті 10.3 розписки сторони визначили, що у разі порушення боржником вимог пунктів 10, чи 10.1., чи 10.2. розписки в тому числі зберігання зерна у місцях, не зазначених у пункті 10, ненадання копій складських документів, доступу для огляду зерна, строк оплати за аграрною розпискою вважатиметься таким, що настав, із можливістю застосування штрафу без обмеження строком "до 31 жовтня 2020 року" згідно з пунктом 19 розписки. Крім того, боржник зобов`язується сплатити кредитору штраф у розмірі 50% від суми зобов`язання за даною розпискою, що визначена в п.1 розписки.

15.          Також сторони передбачили, що у разі невиконання своїх зобов`язань за аграрною розпискою до 31.10.2020 (що застосовується виключно для цілей штрафу згідно з цим пункту розписки та не підміняє строку виконання розписки згідно з пунктом 1) боржник зобов`язується сплатити кредитору штраф у розмірі 50 % від суми боргу боржника за розпискою станом на кінець банківського дня 31.10.2020 (пункт 19 розписки).

16.          08.12.2020 Товариство листом № 1/ар надіслало на адресу Агрофірми вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання, у якій вимагало терміново виконати зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою від 04.03.2020 р., а саме - сплатити 3 110 880,81 грн. У вимозі зазначено, що на час звернення розписка є невиконаною, оскільки не сплачено суму 907253,87 грн, заставне майно не завезене у місце зберігання, що тягне за собою застосування штрафів відповідно до пункту 10.3 розписки та за невиконання розписки до 31.10.2020.

17.          У той же день 08.12.2020 Товариство звернулось до приватного нотаріуса із заявою №1/ар від 08.12.2020 про вчинення виконавчого напису про стягнення з Агрофірми грошової суми у розмірі 3 110 880,81 грн.

18.          11.12.2020 нотаруіс вчинив виконавчий напис, в якому зазначено, що стягненню з позивача підлягають: (1) безумовне грошове зобов`язання боржника за аграрною розпискою - сплатити кредитору грошову суму у розмірі 907 253,87 грн; (2) штраф у розмірі 50%, відповідно до пункту 19 аграрної розписки, від суми боргу за аграрною розпискою, який становить грошову суму у розмірі 453 626,94 грн; (3) штраф у розмірі 50%, відповідно до пункту 10.3 аграрної розписки, від суми боргу, що визначена в п. 1 за аграрного розпискою, який становить грошову суму у розмірі 1 7500 00,00 грн.

19.          У виконавчому написі зазначено, що станом на день вимоги 08.12.2020 аграрна розписка залишається не виконаною та не погашеною на грошову суму у розмірі 907 253,87грн.

20.          17.12.2020 Агрофірма платіжним дорученням №33938 сплатила 907 253,87 грн.

21.          Листом №19/1 від 19.12.2020 Агрофірма у відповідь на вимогу Товариства повідомила про оплату суми боргу 29.10.2020 за мінусом суми 907 253,87грн, що було погоджено сторонами. У зазначеному листі позивач зауважував, що аграрна розписка видана на забезпечення виконання договору, тоді як умови договору Агрофірма вважає виконаними з посиланням на попередню переписку сторін і вивірку розрахунків. Крім того, у листі повідомлено про намір сплатити спірну суму 907253,87 грн з проханням повідомити про врегулювання спірного питання та повернення розписки.

22.          23.12.2020 Товариство звернулось з вимогою виконати зобов`язання чи сплатити штраф, за змістом якої вимагається поставити відповідно до договору кукурудзу або сплатити пеню і штраф, і в цей же день звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання виконавчого напису нотаріуса.

23.          29.12.2020 приватний виконавець відкрив виконавче провадження №64012126 з примусового виконання виконавчого напису, а також наклав арешт на майно боржника, а саме: врожай кукурудзи 3-го класу, 1000 тонн, який переданий в заставу згідно з аграрною розпискою та на грошові кошти, які містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням витрат виконавчого провадження 2 204 276,94 грн.

24.          31.12.2020 та 04.01.2021 в межах вказаного виконавчого провадження з Агрофірми стягнуто коштів на загальну суму 1 218 167,51 грн.

25.          26.10.2021 приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук В.В. відкрив інше виконавче провадження №67274747, в рамках якого 19.11.2021 з Агрофірми в примусовому порядку було стягнуто 3 422 318,89 грн, що обумовило збільшення позивачем позовних вимог у справі, що переглядається.

26.          Рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.11.2021 у справі №902/698/21 відмовлено у позові Товариства до Агрофірми про стягнення штрафу в розмірі 1 750 000,00 грн згідно з пунктом 19 аграрної розписки та штрафу в розмірі 1 750 000,00грн згідно з пунктом 10.3 цієї розписки. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

27.          За наслідками нового розгляду, рішенням Господарського суду Вінницької області 23.03.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022, позов задоволено повністю, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 3 422 318,89 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 53 604,79 грн.

28.          Суди виходили з того, що обставини встановлені при розгляді справи №902/698/21 мають преюдиційне значення для розгляду справи № 902/34/21 та повторного доведення не потребують. 

29.          Зокрема, у спорі, що був предметом розгляду справи №902/698/21, встановлено факт відсутності у Агрофірми заборгованості, невиконання якої забезпечувалось аграрною розпискою станом на 31.10.2020, а також відсутність підстав для стягнення штрафу, передбаченого пунктами 10.3 і 19 аграрної розписки. Товариство станом на 31.10.2020 сплатило Агрофірмі 5 658 612,92 грн за договором поставки, тому відсутні правові підстави стягнення штрафу у розмірі 50 % за невиконання зобов`язання за аграрною розпискою. Виходячи з розміру зобов`язання за аграрною розпискою від 04.03.2020 (3 500 000,00 грн), виконання якої забезпечувалось заставою, застава, обумовлена аграрною розпискою є такою, що припинилась, що виключає стягнення штрафу в розмірі 50 % від суми зобов`язання за аграрною розпискою щодо зберігання зерна у визначеному місці. Підстави для стягнення коштів в розмірі 3 422 318,89 грн в межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу

30.          11.07.2022 відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

31.          Обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник зазначає, що суди неправильно застосували норми, зокрема:
-          статті 1212 ЦК України, оскільки суди не врахували, що відповідач не набув стягуваної суми та не зберігав її за рахунок позивача, натомість відповідачу було перераховано приватним виконавцем лише 3  110  880,81 грн, та не врахували висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, щодо вимоги про повернення безпідставно набутого майна;
-          статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", оскільки суди не дослідили обставини та не послалися на належні докази, які спростували б законність виконавчого напису нотаріуса, та не врахували висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) щодо правильного застосування зазначених норм;
-          статей 1, 5, 6 Закону України "Про аграрні розписки", оскільки суди дійшли помилкового висновку, що зазначення у спірній аграрній розписці договору поставки має якесь значення для тлумачення правової природи аграрної розписки (як додатку чи невід`ємної частини договору), та не врахували висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 924/187/21, від 09.12.2021 у справі № 924/129/21, що цей Закон прямо не вимагає обов`язкового зазначення у аграрній розписці конкретного зобов`язання, на виконання якого вона видана; зазначення реквізиту договору у фінансовій аграрній розписці не є визначальним для набуття статусу кредитора за аграрною розпискою відповідно до статті 1 Закону України "Про аграрні розписки";
-          статті 12 Закону України "Про аграрні розписки", оскільки суди дійшли помилкового висновку, що виконання договору поставки є тотожним до виконання аграрної розписки, та не врахували висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 924/233/21, від 30.03.2021 у справі № 910/14168/19, від 13.07.2021 у справі № 925/1282/20, що виконання аграрної розписки не повинно залежати від факту оскарження чи недійсності положень забезпечуваного договору.

32.          Підставою касаційного оскарження скаржник також визначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, у зв`язку з допущеними процесуальними порушеннями, а саме:
-          частин другої-четвертої статті 46 ГПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а саме не надали правильної процесуальної оцінки заяві позивача про збільшення позовних вимог (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), а також суд необґрунтовано відхилив клопотання відповідача (пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України);
-          частини четвертої статті 75 ГПК України, оскільки суди надали преюдиційної сили не фактичним обставинам справи, а правовому тлумаченні цих обставин та не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

33.          Агрофірма у відзиві на касаційну скаргу просить судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що:
-          у касаційній скарзі відповідач обґрунтовує іншу суму боргу за розпискою, а саме що "позивач повністю не здійснив погашення жодної копійки за Аграрною Розпискою", хоча у постанові у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.09.2021 року по цій справі вже було встановлено, що можлива сума боргу за фінансовою аграрною розпискою від 04.03.2020, становить 3 110 880,81 грн;
-          нотаріус безпідставно вчинив виконавчий напис на безспірне списання коштів у розмірі 907 253,87 грн, та розміру штрафних санкцій за фінансовою аграрною розпискою, виключно на підставі наданої відповідачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, оскільки сама фінансова аграрна розписка зазначених даних розміру боргу та штрафних санкцій не містить;
-          у фінансовій аграрній розписці, яку отримав нотаріус для вчинення виконавчого напису, вже був проставлений відповідачем напис "Виконано", який згодом закреслений відповідачем із написом: "помилково від 30.11.2020р, та "закреслене "Виконано" не читати", що суперечить частині третій статті 47 Закону України "Про нотаріат";
-          Закон України "Про аграрні розписки" не містить заборон використовувати фінансові аграрні розписки як забезпечення виконання зобов`язань за іншими правочинами;
-          якщо розглядати аграрну розписку не як засіб забезпечення договору поставки, то стає незрозумілим, навіщо позивач її видавав та брав на себе тягар фінансових зобов`язань, оскільки, окрім повної оплати товару за договором у сумі 6 565 866, 79 грн, позивач додатково має сплатити відповідачу без зустрічного зобов`язання ще 3 500 000, 00 грн за фінансовою аграрною розпискою;
-          сума у розмірі 907 253,87 грн, яку відповідач трактує як борг та безумовне грошове зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою, насправді є боргом саме за договором, що підтверджує акт звіряння розрахунків станом на 31.10.2020; 
-          матеріалами справи підтверджено відсутність у позивача заборгованості, невиконання якої забезпечувалось фінансовою аграрною розпискою станом на 31.10.2020, підстави для стягнення штрафу, передбаченого пунктом 19 аграрної розписки відсутні;
-          застава, обумовлена фінансовою аграрною розпискою, є такою, що припинилась. Обов`язок поставити заставне зерно відсутній, що виключає можливість нарахування штрафних санкцій;
-          на розгляді у Господарському суді Вінницької області перебуває справа №902/698/21 між тим сторонами, із того ж самого предмету спору - виконання фінансової аграрної розписки від 04.03.2020. У межах цієї справи Товариство намагається довести наявність боргу за цією розпискою вже у розмірі 3 500 000, 00 грн. Є ризики подвійного стягнення коштів із Агрофірми за фінансовою аграрною розпискою, що є порушенням статті 61 Конституції України. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

34.          Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

35.          Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

36.          Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина перша статті 20 ЦК України).

37.          У спірних правовідносинах Товариство звернулось за захистом своїх прав щодо виконання зобов`язання за аграрною розпискою до суду (справа №902/698/21), а також до нотаріуса шляхом вчинення виконавчого напису, що є предметом спору у справі, що переглядається.

38.          З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19)). 

39.          У постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

40.          Отже, станом на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинні існувати відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, а також сама заборгованість (інша відповідальність боржника перед стягувачем), яка має бути безспірною.

41.          Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд, враховуючи вищенаведені висновки, також зазначив, що суду слід зробити вичерпний висновок щодо того, чи мав позивач на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису безспірну заборгованість перед відповідачем та чи були у нотаріуса достатні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення боргу та штрафних санкцій, передбачених аграрною розпискою, встановити чи узгоджуються її умови в частині зобов`язань боржника здійснити інші дії, окрім сплати грошової суми, та, відповідно, щодо відповідальності за порушення таких зобов`язань.

42.          Відповідно до частини п`ятої статті 310, частини першої статті 316 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

43.          Досліджуючи обставини щодо наявності заборгованості за оспорюваним виконавчим написом, суд першої інстанції, керуючись статтею 75 ГПК України, з`ясував, що такі обставини були предметом оцінки у справі №902/698/21, в межах якої у рішенні суду встановлено факт відсутності у Агрофірми заборгованості, невиконання якої забезпечувалось аграрною розпискою станом на 31.10.2020, а також відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій, що визначені у виконавчому написі.

44.          З цих підстав Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника, що жодного спору між сторонами щодо виконавчого напису не існує. У даному випадку істотне значення має те, що існує інший судовий спір щодо розміру заборгованості, в межах якого суд вирішив питання, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, що є предметом доказування і в цій справі.

45.          Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 75 ГПК України).

46.          Обставини справи - це факти, які мають значення для вирішення спору, як-от: вчинення чи невчинення особою певної дії; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій або настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності (статті 76-79 ГПК України) суд виснує про доведеність чи недоведеність певних обставин (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 917/1338/18 (пункт 61).

47.          Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдицію мають виключно ті обставини, які суд безпосередньо дослідив і встановив, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 3 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (пункт 32)).

48.          Верховний Суд погоджується з висновками судів, що судове рішення, яке набрало законної сили та яким вирішено спір між кредитором та боржником щодо стягнення заборгованості, яка також одночасно стягується в позасудовому порядку на підставі виконавчого напису, має преюдиціальне значення щодо обставин наявності (чи відсутності) заборгованості Агрофірми. Водночас, відповідно до пункту 3 частини другої статті 320 ГПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

49.          Перегляд встановлених судом обставин щодо відсутності заборгованості №902/698/21 при вирішенні спору щодо стягнення цієї заборгованості у позасудовому порядку становитиме порушення принципу принципу res judicata, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. 

50.          З цих підстав Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо порушення судами норми статті 75 ГПК України, а також аргументи щодо неправильно застосування норм статті 12 Закону України "Про аграрні розписки", які фактично направлені на переоцінку встановлених в іншій справі обставин щодо порядку погашення коштів за договором та аграрною розпискою.

51.          У межах справи, що переглядається, суд не вирішував питання щодо застосування норм статей 1, 5, 6, 12 Закону України "Про аграрні розписки", а висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, зроблені за інших фактичних обставин та стосуються неподібних правовідносин за змістовним критерієм (зокрема, в цих справах не вирішувалось питання щодо визнання виконавчого напису нотаріусу через відсутність визначеної у виконавчому написі нотаріуса суми заборгованості, що встановлено судовим рішенням у спорі між сторонами про стягнення цієї ж заборгованості в іншій справі), що є підставою для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

52.          Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо порушення норми статті 1212 ЦК України з підстав неврахування висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, оскільки рішення судів в цій справі повністю відповідають висновку, що викладений у пункті 6.10 цієї постанови. Зокрема, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. У даному випадку виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відпала правова підстава набуття коштів. 

53.          Аргументи скаржника, що відповідачу було перераховано приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження лише 3 110 880,81 грн, а отже саме ця сума була набута відповідачем за рахунок позивача, а не стягнуті 3 422 318,89 грн, не беруться до уваги, оскільки в цій частині стосуються переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Скаржник в касаційній скарзі не обґрунтовує, якими доказами у справі, що були подані сторонами, але не досліджені судами, підтверджується інша сума, ніж та, що була визначена та стягнута судом.

54.          Доводи скаржника щодо порушення норми статті 46 ГПК України, яке зводиться до того, що судом була надана неправильна процесуальна оцінка заяві позивача про збільшення позовних вимог виключно за її назвою, а не юридичною природою, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), і при цьому суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України), Верховний Суд відхиляє. 

55.          По-перше, відповідно до усталеної судової практики під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти, відповідно, збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У даному випадку заява позивача є збільшенням позовних вимог з огляду на збільшення суми, що була стягнута, а не зміною предмета чи підстав позову, що не допускається при новому розгляді справи. По - друге, така заява відповідно до статті 169 ГПК України є заявою з процесуальних питань, а не доказом у справі, порушення порядку дослідження якого відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України може бути підставою для скасування судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

56.          Доводи касаційної скарги, що внаслідок відхилення клопотань відповідача суд не встановив фактичну процесуальну природу заяви позивача про збільшення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні такі клопотання. У будь-якому разі таке клопотання не пов`язано із встановленням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

57.          Аргументи скаржника, що із відповідача стягнуто 650,00 грн було стягнуто надмірно, тому дана сума підлягала поверненню в порядку повороту виконання рішення відповідно до частини другої статті 333 ГПК України відхиляються, оскільки частина п`ята цієї статті визначає, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Відповідач таку заяву не подавав.

58.          Підсумовуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів, що неправомірність вимог стягувача через відсутність визначеної у виконавчому написі нотаріуса суми заборгованості, що встановлено встановлено судовим рішенням у спорі між сторонами про стягнення цієї ж заборгованості в іншій справі, є самостійною і достатнньою підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

59.          Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

60.          Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України), вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, тому в цій частині залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

61.          Водночас, зважаючи на те, що наведена підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у зазначеній частині.

Розподіл судових витрат

62.          З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 5 статті 296, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Закрити касаційне провадження у справі № 902/34/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.03.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 902/34/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                             І. Кондратова

Судді                                                                                 О. Баранець

                                                                                  Н. Губенко