УХВАЛА

17 листопада 2022 року 
м. Київ

справа №160/489/22
адміністративне провадження № К/990/30768/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Стрелець Т.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.08.2022 у справі № 160/489/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови і припису, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, в якому просила:
- визнати протиправними дії головного спеціаліста - інспектора Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради - Мокрого Ю.О., головного спеціаліста - інспектора Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради - Пільнова А.О., начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради - Вергунова Ю.В. щодо складення акту від 15.12.2021 № 00000000108, за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
- визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №   57А/301221 від 30.12.2021, винесену начальником Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Ратич Н.М. про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.;
- визнати протиправним та скасувати припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 15.12.2021 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про зупинення виконання будь-яких ремонтно-будівельних робіт з реконструкції квартири на об`єкті будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; усунення порушень шляхом приведення до вимог затвердженої проектної документації, технічного паспорту на квартиру, паспорту оздоблення фасадів, виготовлених ТОВ "АРКА-ДІЯ" у строк до 17.12.2021.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2022, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.08.2022, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, позивачка звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження у справі, дослідила додані до скарги матеріали і дійшла висновку про наступне.
Предметом спору в даній справі є дії уповноважених осіб Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради щодо складення акту від 15.12.2021 №00000000108; припис Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про зупинення підготовчих та будівельних робіт та усунення порушень шляхом приведення до вимог затвердженої проектної документації, технічного паспорту на квартиру, паспорту оздоблення фасадів; постанова по справі про адміністративне правопорушення №   57А/301221 від 30.12.2021 за ч. 1 ст. 96 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
Щодо оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10.08.2022 в частині постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП на накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. слід зазначити таке.
Статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.
Згідно з частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Водночас згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273 - 277, 282 - 286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Своєю чергою, стаття 286 Кодексу адміністративного судочинства України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Відтак, судові рішення, ухвалені за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності касаційному оскарженню не підлягають.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
З огляду на те, що предметом спору у вказаній справі є, зокрема, рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, у відкритті касаційного оскарження щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій в частині, що стосується оскаження постанови по справі про адміністративне правопорушення № 57А/301221 від 30.12.2021 за ч. 1 ст. 96 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., слід відмовити з наведених вище мотивів.
Щодо оскарження рішень судів попередніх інстанцій стосовно решти позовних вимог Суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо, не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Частиною ж шостою статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, який, втім не є вичерпним.
Згідно з пунктом 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
З урахуванням того, що за предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, тому з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності, яка була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
На обґрунтування наявності обставин, визначених приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, заявниця покликається на підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначаючи, що дана справа має для неї виняткове значення, оскільки розгляд справи зачіпає майнові права заявниці як власника майна. Також зазначає, що нею був укладений попередній договір про продаж квартири в майбутньому, порушення умов якого передбачає спричинення збитків у великих розмірах.
Суд критично ставиться до наведених вище доводів заявниці, оскільки посилання у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення з означеним у скарзі предметом спору не містять обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.
Обґрунтовані посилання на існування інших обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні, та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, підстави непогодження з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та застосування нормативно-правових актів. 
Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у цій справі, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Що стосується посилань скаржника на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права з підстав, визначених п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, слід також зазначити, що оцінка наявності підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є вторинною від наявності права на касаційне оскарження судових рішень у справах саме незначної складності.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Наведене також повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.08.2022 у справі № 160/489/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови і припису.
Надіслати скажнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                      Л.В. Тацій 
Суддя                                                                                          С.Г. Стеценко
Суддя                                                                                          Т.Г. Стрелець