СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року                                     м. Харків                           Справа №905/1732/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Слободін М.М.,

за участю секретаря судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників:
позивача – не з`явився;
відповідача – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача – Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (вх.№687Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 11.08.2021 року у справі №905/1732/20,
за позовом Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ,
до Публічного акціонерного товариства «Ашинский металлургический завод», м.Аша, Російська Федерація,
про зобов`язання прийняти обладнання,- 

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ашинский металлургический завод» про зобов`язання прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту №22/14-13-694/2012 від 15.03.2013 року.
Позовна заява мотивована з посиланням на те, що відповідач відмовляється прийняти виготовлене обладнання, визначене у додатку №15 до контракту (виконати обов`язок в натурі), внаслідок чого порушуються права позивача, який несе витрати на зберігання виготовлених частин обладнання, які (витрати) відповідач не відшкодовує з 2015 року.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.08.2021 року у справі №905/1732/20 (повний текст підписано 12.08.2021 року, суддя Левшина Г.В.) у позові відмовлено повністю.
Приватне акціонерне товариство «Новокраматорський машинобудівний завод» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 11.08.2021 року у справі №905/1732/20 та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача з позовом до суду у відповідача відсутній обов`язок виконати свої зобов`язання за контрактом з прийняття виготовленого обладнання.
Зазначає, що в силу положень законодавства позивач має право вимагати від відповідача прийняти обладнання, зазначене в додатку №15 до контракту від 15.03.2013 року, оскільки в даному випадку присудження до виконання обов`язку в натурі є ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» задоволено. Рішення Господарського суду Донецької області від 11.08.2021 року у справі №905/1732/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Ашинский металлургический завод» прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту №22/14-13-694/2012 від 15.03.2013 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» та Публічним акціонерним товариством «Ашинський металлургический завод». Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Ашинский металлургический завод» на користь Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» 182183,52 грн. судового збору за подання позовної заяви та 273275,28 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
ПАТ «Ашинский металлургический завод» з постановою суду апеляційної інстанції не погодився та звернувся з касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просив суд постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.06.2022 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ашинский металлургический завод» задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 року зі справи №905/1732/20 скасовано. Справу №905/1732/20 передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.
Верховний Суд у своїй постанові вказав, що суд апеляційної інстанції визнав встановленими обставини на підставі недопустимих доказів, а саме, на підставі самих лише письмових пояснень ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» щодо наявності такого додатку №12 до контракту та його змісту. Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене у постанові касаційної інстанції, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.
24.06.2022 року матеріали справи №905/1732/20 надійшли до Східного апеляційного господарського суду та проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.06.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Донецької області від 11.08.2021 року у справі №905/1732/20. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів, з урахуванням поштового перебігу, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України). Також учасникам справи встановлено строк на протязі якого вони можуть надати до суду заяви, клопотання та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі – 20 днів з дати вручення ухвали про відкриття провадження. Повідомлено учасників справи про можливість подання документів у справі на електронну адресу суду через особистий кабінет в системі «Електронний суд» та на офіційну електронну адресу суду. 
Вказана ухвала суду була надіслана учасникам справи (повноважним представникам) засобами поштового зв`язку та опублікована на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 30.06.2022 року.
Ухвалою суду від 05.08.2022 року повідомлено учасників справи, що розгляд справи №905/1732/20 відбудеться 07.09.2022 року об 11:00 год. Запропоновано учасникам справи визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду. Повідомлено учасників справи про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та про можливість подати документи у справі на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі «Електронний суд», поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису з урахуванням вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». Офіційна електронна пошта суду: inbox@eag.court.gov.ua. Доведено до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.
Учасники справи (повноважні представники) про час та місце судового засідання повідомлялись шляхом направлення на їх поштові адреси та на електронні адреси, що наявні у матеріалах справи (повідомлені учасниками справи шляхом зазначення у документах, які надавались до суду) копії ухвали суду від 05.08.2022 року.
Згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).
Ухвали суду у даній справі розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим. Тобто, ухвала суду від 05.08.2022 року оприлюднена на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 08.08.2022 року і з цього моменту стала загальнодоступною для ознайомлення.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання. Нез`явлення в судове засідання представників учасників справи є свідченням їх суб`єктивної поведінки, яка не може бути підґрунтям для затягування розгляду справи – відповідної апеляційної скарги. До того ж суд повідомляв учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників), а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.
До початку судового засідання 07.09.2022 року від апелянта надійшло клопотання (вх.№4941), в якому просить долучити до матеріалів справи копію додатку №12 до контракту №22/14-13694/2013 від 15.03.2013 року – Графік виконання контракту з реконструкції стану 2800 2 етап та виписку з ЄДРПОУ. При цьому, позивач звернув увагу суду апеляційної інстанції, що додаток №12 до контракту №22/14-13694/2013 від 15.03.2013 року – Графік виконання контракту з реконструкції стану 2800 2 етап був поданий до суду першої інстанції разом із позовною заявою у додатках з контрактом як невід`ємна його частина. Під час розгляду справи сторони та суд неодноразово посилались на такий документ, а жодна із сторін не заперечували та не оскаржувала відомості що в ньому містяться.
Крім того апелянт 07.09.2022 року надав до суду додаткові письмові пояснення (вх.№4942), в яких викладено позицію щодо обставин справи та додатку №12 до контракту. При цьому позивач виклав позицію щодо доводів відповідача, які були викладені у касаційній скарзі, про застосування норм права у спірних правовідносинах,.
11.08.2022 року від апелянта надійшло клопотання (вх.№4359, 17.08.2022 року повторно вх.№4472), в якому просить відкласти розгляд справи до закінчення в Україні воєнного стану.  
Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України). Так, позивачем – апелянтом у справі, викладено у апеляційній скарзі доводи та вимоги по справі. Розгляд апеляційної скарги наразі провадиться у новому розгляді. Матеріали справи також містять відзив відповідача на апеляційну скаргу. Наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України; явка учасників справи в судове засідання не визнавалася обов`язковою. Таким чином, суд вважає за можливе провести судовий розгляд апеляційної скарги без участі представників сторін. Крім того до клопотання не додано доказів неможливості участі його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне. 
Відповідно до п.1 додаткової угоди від 15.03.2013 року до контракту №22/40-12 від 04.05.2012 року та №12/43/002 від 04.05.2012 року, укладеної між позивачем (постачальник), відповідачем та АТ ALTA a.s. (покупець), права та обов`язки покупця з купівлі обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800 перейшли від АТ ALTA a.s. до відповідача.
Так, згідно п.1 додаткової угоди АТ ALTA a.s., яке виступало у контракті №22/40-12 від 04.05.2012 року покупцем, передає, а відповідач приймає права та обов`язки з купівлі обладнання 2 етапу, які виникають на підставі контракту, у тому числі, що виникли на дату підписання додаткової угоди, а також ті, що виникнуть в майбутньому з покупки обладнання, внаслідок чого здійснюється повна заміна особи у правовідносинах з постачання обладнання другого етапу, а позивач та відповідач підписують новий контракт №22/14-13-694/2013 на поставку обладнання 2 етапу та надання послуг за цінами, які підлягають узгодженню сторонами.
15.03.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством «Ашинський металургійний завод» (далі - покупець) укладено контракт (далі - контракт) №22/14-13-694/2013, відповідно до п.2.1 якого продавець зобов`язався виготовити та поставити, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити:
- обладнання 2-го етапу товстолистового стану 2800 відповідно до додатку №1 (специфікації №1 та №2) додатками №2 і №3. Обладнання повинно бути новим та відповідати останнім досягненням науково-технічного прогресу. Додаток №3 та №4 будуть оформлені сторонами в порядку та строки, визначеними додатковою угодою до контракту, яка повинна бути погоджена сторонами не пізніше 30.05.2013 року;
- технічну документацію відповідно до додатку №5.
За змістом розділу 1 контракту обладнання означає перелік обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800, вказаного згідно специфікацій до контракту; обладнання, яке знаходиться на зберіганні перелік виготовленого обладнання 2 етапу, що знаходиться на зберіганні у продавця і вказаного згідно з додатком №15.
Постачання обладнання здійснюється на умовах DAP: Челябінська область, м.Аша, вул.Миру, 9, склад покупця для постачання автотранспортом; ст.Аша Куйбишевської залізниці, код 655901, код підприємства 3437 для постачання залізничним транспортом згідно Інкотермс 2010.
Згідно п.2.3 контракту продавець зобов`язується надати покупцю послугу з шеф-монтажу, шеф-наладки та навчання персоналу покупця з використання обладнання відповідно до ст.13 даного контракту та додатками №7 та №8, (далі-послуги). Покупець зобов`язується прийняти послуги, надані продавцем відповідно до цього контракту, а також оплатити їх в порядку та на умовах, передбачених цим контрактом.
Відповідно до п.3.1 контракту строки виконання контракту з розбивкою на місяці визначаються згідно з графіком виконання контракту (додаток №12) (далі графік). Виконання продавцем строків, зазначених у графіку, починається з дати підписання додаткової угоди відповідно до п.20.5 контракту.
Цей контракт набуває чинності з дати підписання контракту сторонами. Виконання зобов`язань продавцем з виготовлення та поставки обладнання шеф-монтажу, шеф-наладки та надання послуг з навчання персоналу починає здійснюватися протягом 30 банківських днів з дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу товстолистового стану 2800 та підписання двосторонньої додаткової угоди до цього контракту відповідно до п.8.4. Обладнання, витрати, роботи, наведені в додатку №15 здійснені до підписання цього контракту, вважаються виконаними в межах цього контракту, та подальше поновлення робіт здійснюється в порядку, передбаченими цим пунктом. Строк дії цього контракту спливає після виконання сторонами взятих на себе зобов`язань з врегулювання розрахунків (п.20.5 контракту).
За змістом додаткової угоди №1 до контракту останнім вводяться додатки №2 Основні положення для проектування стану 2800; №3 Технічний опис обладнання; №4 Електрообладнання, електроприлади; №5 Технічна документація; №6 Відомість розподілу поставок та послуг; №7 Шеф-монтаж та шеф-налагоджування; №8 Навчання; №9 Холодні та гарячі випробування; №11 Вимоги безпеки, охорони праці та охорони навколишнього середовища; №12 Графік виконання контракту; №15 Перелік обладнання, що виготовлене та знаходиться на зберіганні.
Відповідно до додатку №15 до контракту від 15.03.2013 року, сторонами був погоджений перелік виготовленого обладнання, яке знаходиться на зберіганні у позивача.
За змістом п.16.1 контракту, продавець зберігає обладнання, зазначене в додатку №15, до дати підписання додаткової угоди згідно п.20.5 контракту або до дати повідомлення про відмову від зберігання. Термін «зберігання», який використовується в цьому контракті, не означає «зберігання» в розумінні ст.886 ЦК РФ. У випадку отримання продавцем повідомлення покупця про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15, продавець використовує вищевказане обладнання в своїх виробничих потребах з дати підписання додаткової угоди.
В позовній заяві ПрАТ «НКМЗ» вказує, що відповідач до теперішнього часу не надав позивачу письмового повідомлення про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800, внаслідок чого у позивача як продавця не виникли зобов`язання щодо виготовлення і поставки обладнання, шеф-монтажу, шеф-наладки і надання послуг з навчання персоналу покупця.
Обладнання, зазначене у додатку №15, складається з двох переліків, у першому зазначене обладнання власного виробництва позивача, а у другому комплектуючі вироби, замовлені у субпостачальників.
Дане обладнання згідно позову є частиною обладнання 2 етапу товстолистового стану 2800 і на дату укладання контракту було виготовлене позивачем та закуплено на виконання контракту №22/40-12 від 04.05.2012 року.
22.11.2019 року відповідачем згідно п.16.1 контракту надіслано позивачу повідомлення про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15 до контракту від 15.03.2013 року (отримано позивачем 29.11.2019 року).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 09.12.2020 року у справі №905/2431/19 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Ашинський металургійний завод» на користь Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» заборгованість з відшкодування витрат зберігання обладнання у розмірі 720000 євро, 72000 євро пені та судовий збір у розмірі 309972,55 грн.
За твердженням позивача, від дня укладання контракту і до теперішнього часу з боку відповідача не були вчинені жодні дії, які б свідчили про його намір поновити 2 етап реконструкції товстолистового стану 2800 та прийняти вже виготовлене обладнання. Така недобросовісна поведінка відповідача призводить до порушення прав та законних інтересів позивача, зокрема, на отримання того, на що позивач розраховував при укладанні контракту. Одночасно, як вказує позивач, у зв`язку із знаходженням обладнання в нього на зберіганні, він є зобов`язаною стороною по відношенню до відповідача із зобов`язань зберігання.
За таких обставин, за думкою позивача, згідно норм ст.ст.1, 7, 309, 310, 314, 406, 484 Цивільного кодексу Російської Федерації, положень Віденської конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу від 11.04.1980 року, в нього наявне право вимагати від відповідача прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до Господарського суду Донецької області у даній справі.
Відповідно до ст.366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно п.1 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.
За змістом п.19.2 контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013 року, сторони дійшли згоди, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього контракту або в зв`язку з ним, у тому числі що стосуються його виконання, порушення, припинення або недійсності, підлягають вирішенню в господарському (арбітражному) суді за місцем знаходження позивача. Мова розгляду угоди - російська. До даного контракту застосовується матеріальне право Російської Федерації.
Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч.5 ст.11 ГПК України).
Згідно ч.ч.1,2 ст.5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.
Отже, виходячи з викладених вище вимог законодавства, приймаючи до уваги п.19.2 контракту, спір, що виник між сторонами у справі, належить розглядати в Господарському суду Донецької області із застосуванням матеріального права Російської Федерації.
Судова колегія зазначає, що встановлення і застосування змісту іноземного права - це правозастосовний процес, який здійснюється судом на підставі та в межах національного права згідно із загальновизнаними принципами міжнародного права, такими, як: суверенна рівність держав, самовизначення, невтручання у внутрішні справи.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про міжнародне приватне право» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави.
Установлення змісту норми права іноземної держави регламентується статтею 8 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до частини першої цієї статті при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.
З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів (частина друга статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Положення частини третьої статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» надають також особам, які беруть участь у справі, право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду у встановленні змісту цих норм.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.
Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини. Застосування норми права іноземної держави не може бути обмежене лише на тій підставі, що ця норма належить до публічного права (стаття 6 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Оскільки суд зобов`язаний застосовувати норми іноземного права, то встановлення ним іноземного права здійснюється ex officio, суд використовує такі способи здобуття інформації про іноземне право: 1) власне з`ясування змісту іноземного права суддею, у провадженні якого є справа; 2) використання експертних висновків; 3) дипломатичний порядок отримання такої інформації; 4) офіційний запит через Міністерство юстиції; 5) отримання довідок через систему правової допомоги; 6) обмін правовою інформацією; 7) безпосередні зносини судів різних держав та з іншими компетентними органами; 8) встановлення іноземного права сторонами тощо.
Для правильного визначення фактів, які необхідно встановити для вирішення спору за участю іноземної особи, судам необхідно з`ясувати право якої країни повинно застосовуватися.
При застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів.
З матеріалів справи вбачається, що Господарський суд Донецької області ухвалою від 15.10.2020 року звернувся до Міністерства юстиції України з проханням надати офіційний текст Цивільного кодексу Російської Федерації та інших нормативно-правових документів (у разі наявності) Російської Федерації, положеннями яких регулюються взаємовідносини між особами за договором поставки обладнання та його зберігання, їх офіційне тлумачення, практику застосування, а також доктрину.
До господарського суду від Міністерства юстиції України надійшла копія листа-запиту від Міністерства юстиції України до Міністерства юстиції Російської Федерації з проханням надати законодавство Російської Федерації та практики його застосування, зокрема норм Цивільного кодексу Російської Федерації та інших нормативно-правових документів (у разі наявності) Російської Федерації, положеннями яких регулюються взаємовідносини між особами за договором поставки обладнання та його зберігання.
Відповіді від Міністерства юстиції України до матеріалів справи не надійшло.
Зміст права може встановлюватися не тільки судом, але й сторонами, які зацікавлені в застосуванні даного права. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм
Зміст норм законодавства Російської Федерації, на які посилались сторони у відповідних заявах, судами перевірений на сайті http://pravo.gov.ru.
Жодних заперечень від учасників справи щодо змісту норм права, наведених сторонами в поданих до суду документах, не надходило та не міститься.
Відповідно до ст.307 Цивільного Кодексу Російської Федерації в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, надати послугу, внести вклад у спільну діяльність, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписом ч.1 ст.309 Цивільного кодексу Російської Федерації зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов зобов`язання та вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв або іншими вимогами, що звичайно пред`являються.
Згідно ч.1 ст.310 ЦК РФ одностороння відмова від зобов`язання і одностороння зміна його умов не допускаються, за виключенням випадків, передбачених цим кодексом, іншими законами або іншими правовими актами.
Статтею 506 ЦК РФ передбачено, що за договором поставки постачальник продавець, що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в обумовлений строк або строки товари, що ним виробляються або закуповуються покупцю для використання в підприємницькій діяльності або з іншою метою, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.
Згідно із ст.509 ЦК РФ постачання товарів здійснюється постачальником шляхом відвантаження (передачі) товарів покупцю, який є стороною договору поставки, або особі, вказаній в договорі в якості покупця. У випадку, коди договором поставки передбачено право покупця давати постачальнику вказівки про відвантаження (передачу) товарів отримувачам, відвантаження товарів здійснюється постачальником отримувачам, вказаним у рознарядці. Зміст рознарядки та строк її направлення покупцем постачальнику визначаються договором. Якщо строк направлення рознарядки договором не визначений, вона має бути направлена постачальнику не пізніше ніж за 30 днів до початку періоду поставки. Ненадання покупцем рознарядки у встановлений строк дає постачальникові право або відмовитися від виконання договору поставки, або вимагати оплати товарів. Крім цього, постачальник вправі вимагати відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ненадання рознарядки.
За умовами контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013 року його предметом є, зокрема, виготовлення та передача позивачем відповідачу обладнання 2-го етапу товстолистового стану 2800 відповідно до додатку №1 (специфікації №1 та №2) додатками №2 і №3.
Постачання обладнання здійснюється на умовах DAP: Челябінська область, м.Аша, вул.Миру, 9, склад покупця для постачання автотранспортом; ст.Аша Куйбишевської залізниці, код 655901, код підприємства 3437 для постачання залізничним транспортом згідно Інкотермс 2010. Обладнання в повному обсязі має бути поставлено на умовах поставки згідно п.2.2 контракту не пізніше строку, вказаного у графіку. Постачання партії обладнання здійснюється згідно з графіком. Дострокові постачання можливі виключно з письмової згоди покупця.
Відповідно до п.20.5 контракту виконання зобов`язань продавцем з виготовлення та постачання обладнання, шеф-монтажу, шеф-налагоджування та надання послуг з навчання персоналу починає здійснюватися протягом 30 банківських днів з дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2 етапу стану 2800 та підписання двосторонньої угоди до контракту згідно п.8.4. Обладнання, витрати, роботи, наведені у додатку №15, здійснені до підписання контракту, вважаються проведеними в межах контракту, подальше відновлення робіт відбувається в порядку, передбаченому договором.
Відповідно до ч.1 ст.314 ЦК РФ якщо зобов`язання передбачає або дозволяє визначити день його виконання або період, протягом якого воно має бути виконане (в тому числі в разі, якщо цей період обчислюється з моменту виконання обов`язків іншою стороною або настання інших обставин, передбачених законом або договором), зобов`язання підлягає виконанню в цей день або відповідно в будь-який момент в межах такого періоду.
У випадках, коли зобов`язання не передбачає строк його виконання та не містить умови, які дозволяють визначити такий строк, а рівно й у випадках, коли строк виконання визначено моментом вимоги, зобов`язання має бути виконане протягом 7 днів з дня пред`явлення кредитором вимоги про його виконання, якщо обов`язок виконання в інший строк не передбачено законом, іншими правовими актами, умовами зобов`язання або не випливає зі звичаїв або сутності зобов`язання.
У разі непред`явлення кредитором у розумний строк вимоги про виконання такого зобов`язання боржник вправі вимагати від кредитора прийняти виконання, якщо інше не передбачено законом, іншими правовими актами, умовами зобов`язання або не випливає зі звичаїв або сутності зобов`язання.
Суд першої інстанції зазначив, що виходячи зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги позивача до відповідача про зобов`язання прийняти саме обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту. Тобто, не вимоги про зобов`язання відповідача виконати свої зобов`язання з прийняття всього обладнання за контрактом, а виключно, щодо раніше виготовленого обладнання.
У розділі 16 контракту сторони узгодили окремі умови, щодо зберігання обладнання, яке вже було виготовлено позивачем.
Так, згідно п.16.1 контракту продавець зберігає обладнання, зазначене в додатку №15, до дати підписання додаткової угоди згідно п.20.5 контракту або до дати повідомлення про відмову від зберігання. Термін «зберігання», який використовується в цьому контракті, не означає «зберігання» в розумінні ст.886 ЦК РФ. У випадку отримання продавцем повідомлення покупця про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15, продавець використовує вищевказане обладнання в своїх виробничих потребах з дати підписання додаткової угоди.
Відповідно до п.16.2 контракту продавець забезпечує зберігання обладнання, вказаного у додатку №15, а після закінчення строку зберігання обладнання буде зібране з обладнанням, вказаним у додатку №1 та відвантажено згідно п.2.2 контракту покупцю.
Підписання вказаної вище додаткової угоди, як вже зазначалося вище, здійснюється протягом 30 банківських днів з дати письмового повідомлення відповідачем позивача про початок відновлення проекту реконструкції обладнання другого етапу стану 2800.
При цьому, відповідного зобов`язання відповідача здійснити таке повідомлення контракт у собі не містить.
Одночасно, іншою альтернативою строку зберігання є дата повідомлення про відмову від зберігання.
Тобто, сторонами за власним волевиявленням у контракті узгоджено як можливість зберігання позивачем обладнання до вимоги відповідача про його передання, так й до отримання від останнього повідомлення про відмову від зберігання.
22.11.2019 року відповідачем згідно п.16.1 контракту надіслано позивачу повідомлення про відмову від зберігання обладнання, зазначеного в додатку №15 до контракту від 15.03.2013 року (отримано позивачем 29.11.2019 року).
Наслідки отримання такого повідомлення сторонами також узгоджено у контракті - використання вищевказаного обладнання позивачем в своїх виробничих потребах з дати підписання додаткової угоди.
З огляду на направлення відповідачем повідомлення про відмову від зберігання обладнання, місцевий суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній обов`язок виконати свої зобов`язання за контрактом з прийняття виготовлено обладнання.
Однак, згідно статті 327.1 ЦК РФ виконання обов`язків, а рівно і здійснення, зміна та припинення певних прав за договірним зобов`язанням, може бути обумовлено вчиненням або не вчиненням однією із сторін зобов`язання певних дій або настанням інших обставин, передбачених договором, в тому числі повністю залежних від волі однієї із сторін.
У пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду РФ «Про деякі питання застосування загальних положень Цивільного кодексу Російської Федерації про зобов`язання та їх виконання» від 22.11.2016 року №54 зазначається, що за змістом пункту 1 статті 314 ЦК РФ, статті 327.1 ЦК РФ строк виконання зобов`язання може обчислюватися в тому числі з моменту виконання обов`язку іншою стороною, здійснення нею певних дій або з моменту або з моменту настання інших обставин, передбачених законом або договором. Якщо дії кредитора, здійснення яких обумовлено виконання зобов`язання боржником, не будуть виконані в установлений законом, іншими правовими актами або договором строк , а за відсутності такого строку - у розумний строк, кредитор вважається таким, що прострочив (статті 328 або 406 ЦК РФ).
Якщо настанню обставин, з яким пов`язаний початок перебігу строку виконання зобов`язання, недобросовісно перешкодила або сприяла сторона, якій настання або ненастання цієї обставини невигідно, то за вимогою добросовісної сторони ця обставина може бути визнана відповідно такою, що наступила або не наступила (пункт 1 статті 6, стаття 157 ЦК РФ).
За змістом пункту 2 статті 314 ЦК РФ у випадках, коли зобов`язання не передбачає строк його виконання і не містить умов, що дозволяють визначити цей строк, а рівно і у випадках, коли строк виконання зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник має право у разі не пред`явлення кредитором у розумний строк вимоги про виконання такого зобов`язання запропонувати кредитору прийняти виконання, якщо інше не передбачене законом, іншими правовими актами, умовами зобов`язання або не випливає зі звичаїв або суті зобов`язання. У разі відмови кредитора прийняти виконання, в тому числі за допомогою ухилення від прийняття, він вважається таким, що прострочив (статті 406 ЦК РФ).
Наведена правова позиція Пленуму Верховного суду РФ також міститься в його оглядах судової практики, затверджених Президією Верховного суду РФ №2 від 22.07.2020 року і №2 від 26.04.2017 року.
Відповідно до умов п. 20.5 контракту перебіг строку виконання зобов`язань з виготовлення та поставки обладнання залежить від письмового повідомлення покупцем продавця про початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800. Строк повідомлення покупцем продавця не визначений Контрактом. Отже, таке повідомлення має бути заявлене у розумний строк. Повідомлення від відповідача не надходило.
Колегія суддів зауважує, що з дня укладання контракту сплинуло майже 8 років, такий строк не є розумним, і тому поведінка відповідача є недобросовісною.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в постанові Пленуму Верховного суду РФ від 23.06.2015 року №25 «Про застосування судами деяких положень розділу І частини 1 ЦК РФ» роз`яснено, що згідно пункту 3 статті 1 ЦК РФ при встановленні, здійсненні та захисті цивільних прав та про виконанні цивільних обов`язків учасники цивільних правовідносин повинні діяти добросовісно.
В силу пункту 4 статті 1 ЦК РФ ніхто не повинен отримувати переваг від своєї незаконної чи недобросовісної поведінки.
Оцінюючи дії сторін як добросовісні або недобросовісні, необхідно виходити з поведінки, очікуваної від будь-якого учасника цивільного обороту, яка повинна враховувати права і законні інтереси іншої сторони, сприяючої їй, в тому числі для отримання необхідної інформації.
За загальним правилом пункту 5 статті 10 ЦК РФ добросовісність учасників цивільних правовідносин та розумність їх дій передбачається, доки не встановлено інше.
Поведінка однієї із сторін може бути визнана недобросовісною, не тільки за наявності обґрунтованої заяви іншої сторони, але й за ініціативою суду, якщо вбачається очевидне відхилення дій учасника цивільного обороту від добросовісної поведінки. В такому випадку суд при розгляді справи виносить на обговорення обставини, які явно свідчать про таку недобросовісну поведінку, навіть якщо сторони на них не посилались.
Згідно Графіку виконання контракту з реконструкції стану 2800 2 етап (додаток №12 до контракту) введення обладнання в експлуатацію мало бути завершено протягом 22 місяців після набрання чинності контрактом. Оскільки контракт набрав чинності 15.03.2013 року, то строк мав сплинути 15.01.2015 року, тобто 6 років тому.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідний документ – додаток №12 до контракту наявний в матеріалах справи. Додатково він поданий позивачем під час даного апеляційного провадження. При цьому необхідно врахувати, що сторонами у справі не заперечується факт укладання такого додатку як і не оскаржується інформація, що в ньому викладена – графік виконання контракту з визначення періодів та строку.
Укладаючи контракт, сторони мали на меті отримати певний економічний результат, досягнення якого вимагало від сторін добросовісного виконання своїх зобов`язань. У той же час, недобросовісна поведінка відповідача, його бездіяльність не сприяє досягненню мети зобов`язання за контрактом.
Виходячи з положень п. 1 ст. 6 і ст. 157 ЦК РФ, обставина, з якою пов`язаний початок перебігу строку виконання позивачем зобов`язань з виготовлення та поставки обладнання, - письмове повідомлення відповідача про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800 є такою, що наступила.
Відповідно до положень ст. 406 ЦК РФ відповідач, як кредитор, є таким, що прострочив прийняття виконання зобов`язання від позивача.
Наведене спростовує висновки про передчасність і необґрунтованість вимог позивача.
Початок поновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800 пов`язаний саме з письмовим повідомленням відповідачем (покупцем) позивача (продавця), тобто саме ці дії, які залежали виключно від нього, мав вжити відповідач для подальшого виконання контракту.
Умовами п. 20.3 контракту №22/14-13-694/2013 передбачено, що після підписання цього контракту усі попередні переговори, домовленості, угоди та листування по ньому втрачають силу. Контракт підписаний та набрав чинності 15.03.2013 року. Отже, посилання на Протокол врегулювання питань розподілу реконструкції стану 2800 ВАТ «АМЗ», м. Аша на два етапи від 21.02.2013 року є безпідставним, оскільки він складений за результатами переговорів, що відбулись до підписання контракту.
Щодо посилань на те, що позивач захистив своє порушене право і стягнув вартість зберігання обладнання та може використовувати обладнання в своїх виробничих цілях, проти чого відповідач не висуває жодних попереджень, слід вказати наступне.
Згідно рішення Господарського суду Донецької області від 09.12.2020 року у справі №905/2431/19 з ПАТ «Ашинський металургійний завод» стягнуто на користь ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» заборгованість за період з 4 кварталу 2016 року по 3 квартал 2019 року у розмірі 720000 євро, 72000 євро пені та судовий збір у розмірі 309972,55 грн. Рішення набрало законної сили 12.01.2021 року, але воно не виконано відповідачем до теперішнього часу.
Позивач вказує, що до теперішнього часу несе витрати за зберігання спірного обладнання.
Відповідач вказував, що з урахування п. 16.1 контракту та вищевказаного рішення Господарського суду Донецької області позивач (продавець) може використовувати вищезазначене обладнання в свої виробничих цілях.
Зі змісту пункту 16.1 вбачається, що «продавець використовує вищевказане обладнання у своїх виробничих потребах від дати підписання додаткової угоди», тобто це не обов`язок, а право продавця використати обладнання після укладання додаткової угоди, яка є письмовою формою зміни умов контракту, і відповідно до ст. 450 ЦК РФ потребує згоди обох сторін контракту.
Враховуючи, що відповідної додаткової угоди сторонами не підписано, право позивача використовувати обладнання не виникло.
Позивач 26.08.2020 року направив на адресу відповідача лист №009/юр-636 від 25.08.2020 року, в якому просив узгодити до 14.09.2020 року проект додаткової угоди до контракту №22/14-13-694/2013 від 15.03.2013 року щодо врегулювання питання про використання спірного обладнання. Матеріали справи не містять відповіді відповідача на цю пропозицію.
За приписами п. 2 ст. 29 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу (далі за текстом - Конвенція) письмовий договір, в якому міститься положення, яке вимагає, щоб будь-яка зміна договору або його припинення за згодою сторін здійснювалися в письмовій формі, не може іншим чином бути змінений або припинений за згодою сторін.
У пункті 20.2 контракту сторонами узгоджено, що всі додатки, зміни і доповнення до цього контракту оформляються у письмовій формі і підписуються уповноваженими представниками сторін, і є невід`ємною складовою частиною цього контракту.
Крім того, в п. 16.1 контракту передбачено використання продавцем спірного обладнання у власних виробничих потребах у разі отримання повідомлення відповідача про відмову від його зберігання та від дати підписання додаткової угоди.
Отже, чітко сформульоване положення контракту про умови, за яких у позивача виникає право на використання спірного обладнання, могло бути змінено сторонами тільки шляхом оформлення угоди у письмовій формі та підписання її уповноваженими представниками сторін.
Однак, заява відповідача про те, що він не висуває жодних заперечень проти використання позивачем вищеназваного обладнання в своїх виробничих цілях, не призводить до зміни положень п. 16.1 контакту у спосіб визначений цим контрактом і не може розцінюватись як підстава для позивача використовувати спірне обладнання.
Оскільки додаткової угоди відповідно до п. 16.1 контакту між сторонами підписано не було, відтак у позивача відсутні підстави використовувати спірне обладнання для власних виробничих потреб та надалі зберігати. Відтак, колегія суддів констатує, що обладнання, зазначене в додатку №15 до контракту від 15.03.2013 року, підлягає поверненню відповідачу з моменту направлення повідомлення про відмову від зберігання від 22.11.2019 року.
Відповідач заперечуючи проти позиції позивача вказував, що він в односторонньому порядку не відмовлявся від виконання обов`язку прийняти обладнання, оскільки в силу положень п. 20.5 контракту не настали обставини, які б були підставою для виникнення обов`язку щодо поставки обладнання продавцем, і як наслідок прийняття його покупцем.
Разом з тим, слід відзначити, що контрактом передбачена можливість відмови від зберігання обладнання, зазначеного у додатку №15, але не передбачена відмова від прийняття самого обладнання. Проте, дії відповідача свідчать про те, що він відмовився не тільки від зберігання обладнання, зазначеного у додатку №15, а і від обладнання та контракту у цілому, що на думку колегії суддів порушує права позивача.
Щодо тверджень відповідача, що сторонами не було досягнуто домовленості щодо остаточної ціни обладнання, а запропонована продавцем вартість обладнання з урахування економічної ситуації є неприйнятною для відповідача, а тому він не має можливості на сьогодні відновити даний проект, слід вказати наступне.
Відповідно до положень ст. 2 ЦК РФ підприємницькою є самостійна, що здійснюється на власний ризик діяльність, спрямована на систематичне отримання прибутку від користування майном, продажу товарів, виконання робіт або надання послуг.
Статтею 424 ЦК РФ передбачено, що виконання договору оплачується за ціною, що встановлена угодою сторін. Зміна ціни після укладання договору допускається у випадках і на умовах, передбачених договором, законом або в установленому законом порядку.
Умовами п. 8.4 контракту передбачено уточнення загальної ціни контракту протягом 30 банківських днів від дати письмового повідомлення покупцем продавця про початок відновлення проекту реконструкції обладнання 2-го етапу стану 2800 з наступним оформленням додаткової угоди до контракту.
Обставини, з якими умови п. 8.4 контракту допускають уточнення ціни, не настали, і тому в даному випадку ціна не може змінюватись взагалі, оскільки вже є погодженою сторонами у контракті.
Таким чином, необґрунтованими є твердження стосовно неможливості відновити проект з причини неузгодженості ціни обладнання, яка, на його думку, є для нього неприйнятною з економічних міркувань, оскільки відповідач як суб`єкт підприємницької діяльності несе власний ризик щодо укладених ним договорів, в тому числі, з контракту купівлі-продажу спірного обладнання за ціною узгодженою сторонами у статті 8 контракту.
Наведене також свідчить про недобросовісність поведінки відповідача.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб судового захисту – зобов`язання відповідача прийняти обладнання зазначене у додатку №15 до контракту ґрунтується на положеннях статей 10, 12, 157, 314, 327.1, 328, 406, 408, 484 Цивільного Кодексу Російської Федерації, статей 60, 62 Віденської Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу від 11.04.1980 року, відповідно до яких обставина, з якою пов`язаний початок перебігу строку виконання позивачем зобов`язань з виготовлення та поставки обладнання є такою, що наступила, а кредитор (відповідач у справі) є таким, що прострочив прийняття виконання зобов`язання від позивача щодо поставки обладнання. Протилежного відповідачем (кредитором) не доведено і не обґрунтовано належним чином. 
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що в силу наведених положень законодавства позивач має право вимагати від відповідача прийняти обладнання, зазначене в додатку №15 до контракту від 15.03.2013 року, оскільки в даному випадку присудження до виконання обов`язку в натурі є ефективним способом захисту порушеного права позивача.
З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Східний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про неправильне застосування судом норм права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що згідно із ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування такого рішення з прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Вказане свідчить проте, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають перерозподілу відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ст. 275, п.п.1, 4 ч.1 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» задовольнити.
Рішення Господарського суду Донецької області від 11.08.2021 року у справі №905/1732/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Ашинский металлургический завод» прийняти обладнання, зазначене у додатку №15 до контракту №22/14-13-694/2012 від 15.03.2013 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Новокраматорський машинобудівний завод» та Публічним акціонерним товариством «Ашинський металургійний завод».
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ашинский металлургический завод» (код ЕГРЮЛ 2157456107279, ОГРН 1027400508277, 456010, Російська Федерація, Челябінська область, м. Аша, вул Мира, 9) на користь Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (код ЄДРПОУ 05763599, 84305, м. Краматорськ, Донецька область, вул. Орджонікідзе, 5) 182183,52 грн. судового збору за подання позовної заяви та 273275,28 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 19 вересня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін