Номер провадження: 22-ц/813/1896/22 
Справа № 523/17310/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Погорєлової С.О., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Мілєвої М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року, постановленого під головуванням судді Сувертак І.В., повний текст судового рішення складений 02 листопада 2020 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирвни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним кредитний договір від 17 квітня 2006 року № ОDН0GК01420064, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , та застосувати наслідок його недійсності - двосторонню реституцію у вигляді повернення з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 різниці у розмірі 13 316,20 доларів США між сплаченими ним 33 316,20 доларів США і отриманими 20 000,00 доларів США; визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Савченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 жовтня 2016 року, індексний номер 31835484, та запису від 07 жовтня 2016 року № 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір № ODH0GK01420064, відповідно до якого банк надав споживчий кредит на загальну суму 23 600,00 доларів США, з яких 20 000,00 доларів США за цільовим призначенням - придбання житла, а 3 600,00 доларів США - на сплату страхових платежів, які Банк мав сплачувати самостійно щороку від імені позичальника. Кредит надавався за умови сплати процентів за його користування у розмірі 1% на місяць від залишку неповернутого кредиту та винагороди банку за надання фінансового інструменту у розмірі 0,21 % щомісячно від суми виданого кредиту. Повернення кредиту, сплата процентів і винагороди повинна здійснюватися щомісячними рівними платежами у розмірі 284,18 доларів США (пункт 1.1 кредитного договору).
При цьому, перед укладенням кредитного договору Банк не повідомив позивача про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту, не надав позивачу графіка погашення кредитного договору.
Відповідно до заяви про видачу готівки від 17 квітня 2006 року Банк надав позичальнику лише 20 000,00 доларів США, у той час як позичальник сплатив банку 33 281,00 доларів США в рахунок погашення кредиту і процентів та переслідує позивача з вимогами достроково повернути кредит або передати у його власність квартиру.
Позичальник добросовісно виконував свої зобов`язання перед банком за кредитним договором, сплачуючи наперед кредитні платежі, однак у вересні 2015 року Банк звернувся до нього з позовом про стягнення заборгованості, вимагаючи дострокового повернення кредитних коштів у розмірі 282 184,46 грн. (еквівалент 13 058,05 доларів США).
Позивач зазначив, що надані розрахунки заборгованості не відповідають фактичному стану взаєморозрахунків позичальника з Банком, а також, що Банк не звертався до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту.
На забезпечення виконання зобов`язання 17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0064/Р, за яким вона прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання кредитного договору позичальником.
07 жовтня 2016 року приватний нотаріус Савченко С.В. внесла запис № 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки (двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надсилав позивачу повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, що є обов`язковим згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку».
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Савченко С.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , в частині застосування двосторонньої реституції у вигляді повернення з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 різниці у розмірі 13 316,20 доларів США між сплаченими ним 33 316,20 доларів США і отриманими 20 000,00 доларів США, визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 жовтня 2016 року, індексний номер 31835484 та запису від 07 жовтня 2016 року № 16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 залишені без задоволення.
Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року залишені без змін.
Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 скасовано. Справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року та постанова апеляційного суду Одеської області від 03 вересня 2018 року залишені без змін.
Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що подана в рамках розгляду цивільної справи №523/17310/16-ц залишена без задоволення.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., посилаючись на те, що суд не в повній мірі з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд повинен був винести рішення не про задоволення, або відмову у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення, а прийняти рішення щодо задоволення або відмови у задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним рішення приватного нотаріуса. Також зазначив, що він у повному обсязі виконував умови кредитного договору, що було встановлено судами, а оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надав належних доказів невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та подальша реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є безпідставні.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу відхилити, додаткове рішення залишити без змін, посилаючись на її недоведеність, оскільки додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, які не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Учасники справи про призначене судове засідання на 14 грудня 2022 року були сповіщені належним чином у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.40-44 т. 3).
Від ОСОБА_3 , представника АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи,посилаючись на неможливість забезпечення участі представника у судовому засіданні ані особисто, ані через віддалені канали зв`язку, також посилалася на умови воєнного стану (а.с. 45-47т. 3).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду не надходило, також не було надано клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги дотримання процесуальних строків розгляду справи, яка в провадженні суду знаходиться з грудня 2020 року, приймаючи до уваги подані неодноразові клопотання, як адвоката Далбуз М.Г., Петренка А.М., так і представника АТ КБ «ПриватБанк» про відкладення розгляду справи, а також, що справа неодноразово була відкладена, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та залишає вказане клопотання без задоволення, оскільки посилання на неможливість забезпечення участі представника у судовому засіданні ані особисто, ані через віддалені канали зв`язку, на умови воєнного стану не є поважними причинами для відкладення розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ODH0GK01420064.
За умовами кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит на загальну суму 23 600 доларів США, з яких 20 000 доларів США - за цільовим призначенням - придбання житла, а 3 600 доларів США - на сплату страхових платежів.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 .
17 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0064/Р, за яким вона прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання кредитного договору позичальником.
07 жовтня 2016 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. внесла запис №16870334 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , 12 жовтня 2016 року приватний нотаріус Савченко С.В. винесла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484.
Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:
1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;
2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Як вбачається з матеріалів справи, представником іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк» Худобіним А.В. 07 жовтня 2016 року для проведення реєстрації були надані наступні документи:
- договір іпотеки, посвідчений Савченко С. В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 17.04.2006 року, р. № 1455, в якому передбачено звернення стягнення шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця (а.с. 25-28т.2);
- повідомлення про застереження вимог іпотекодержателя (вимога про усунення порушень) вих. №Z1672PB4000008 від 21.07.2016 року (а.с. 22т.2);
- рекомендоване повідомлення про вручення 05.08.2016 року поштового відправлення (а.с. 23т.2);
- список згрупованих поштових відправлень пріоритетних листів з оголошеною цінністю поданих в Поштамт - ЦПЗ №1 ДД УДППЗ, в якому під №14 вказано № відправлення ОСОБА_1 (а.с. 24т.2).
Висновки суду про те, що подані документи в повному обсязі відповідали вимогам п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року №868 та на підставі вказаних документів приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. винесла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31835484 є правильними.
Судом обґрунтовано не були взяті до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що банком не направлялось повідомлення про застереження вимог іпотекодержателя, яке містить інформацію, що є обов`язковою згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки вони не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи, а саме: повідомленням про застереження вимог іпотекодержателя (вимога про усунення порушень) вих. №Z1672PB4000008 від 21.07.2016 року, рекомендованим повідомленням про вручення 05.08.2016 року поштового відправлення (а.с. 22,23 т. 2). Саме повідомлення про застереження вимог іпотеко держателя містить детальну інформацію, що передбачена ст. 35 ЗК «Про іпотеку».
Також судом обґрунтовано не були взяті до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. не повідомила його про звернення до неї банку та здійснила нотаріальні дії суто формально, оскільки відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не містить зазначених підстав.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції, з`ясувавши всі обставини справи, надані сторонами докази прийшов до обґрунтованого та законного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без задоволення, за відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31835484 від 12 жовтня 2016 року та запису номер 16870334 від 07 жовтня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд повинен був винести рішення не про задоволення, або відмову у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення, а прийняти рішення щодо задоволення або відмови у задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним рішення приватного нотаріуса є безпідставними, оскільки судом першої інстанції під час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення по суті заявлених вимог постановлене законне та обґрунтоване рішення та відповідно до ст. 270 ЦПК України вказані доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду.
Доводи про те, що ОСОБА_1 у повному обсязі виконував умови кредитного договору, що було встановлено судами, а оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не надав належних доказів невиконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору, звернення стягнення на предмет іпотеки та подальша реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, встановленими обставинами та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 21 грудня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.О. Погорєлова

______________________________________ Т.В. Цюра