УХВАЛА
23 вересня 2022 року 
м. Київ
cправа №  01/5026/1159/2011(925/1040/21) 
Верховний Суд у складі суддів  Касаційного господарського суду: 
Огородніка К.М.- головуючого,  Банаська О.О., Ткаченко Н.Г.

перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з доданими до неї матеріалами 

на ухвалу Північного  апеляційного господарського суду від 22.08.2022  року 

у справі № 01/5026/1159/2011(925/1040/21)
за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
до 1.Арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича,
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія»,
3. Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Ріалті»,
4. Товарної біржі «Ю-Бейс»,
5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Біддінг Тайм»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання недійсними результатів аукціону та визнання недійсним правочину
у межах провадження у справі №01/5026/1159/2011
про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія»,-

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Ріалті» про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі №01/5026/1159/2011(925/1040/21) судову експертизу, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Зупинено апеляційне провадження по справі №01/5026/1159/2011(925/1040/21) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Ріалті» на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.05.2022 у справі №01/5026/1159/2011 (925/1040/21). Матеріали справи направлено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Північного  апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року у справі                                                                             №01/5026/1159/2011 (925/1040/21), в якій просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до Північного  апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 
Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Розглянувши касаційну скаргу, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", з наступних підстав.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Ухвала суду апеляційної інстанції про призначення судової експертизи не належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу в розумінні приписів пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Отже, наведене виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції про призначення судової експертизи, оскільки судове рішення не підлягає касаційному оскарженню (аналогічна правова позиція також викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 10.12.2018 у справі №910/9883/17).

Таким чином, оскільки ухвала суду апеляційної інстанцій про призначення експертизи не може бути оскаржена в касаційному порядку, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року у справі               № 01/5026/1159/2011(925/1040/21) про призначення судової експертизи.

Водночас, за змістом частини другої статті 304 ГПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Такі процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал апеляційного господарського суду окремо від остаточної постанови суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду касаційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються взагалі права на касаційне оскарження таких проміжних ухвал апеляційного господарського суду, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Так зупинення провадження у справі, це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунуто.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у випадку призначення господарським судом судової експертизи.
При цьому, зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Враховуючи те, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року призначено судову експертизу, а для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи і в цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, апеляційний суд у цьому випадку скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом (частиною першою статті 228 ГПК України), що не може вважатися порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою наслідки у вигляді скасування відповідного судового акта.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції з дотриманням норм чинного законодавства зупинив провадження у розгляді справи №   01/5026/1159/2011(925/1040/21).

Наведені у касаційній скарзі доводи вказаних висновків не спростовують, а в цілому зводяться до незгоди щодо призначеної судової експертизи, а також оцінки і встановлення обставин справи, що виходить за межі повноважень Верховного Суду згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

Окремо Верховний Суд відзначає, що право суду зупинити провадження у разі призначення експертизи є його дискреційними повноваженнями, яке безумовно має відповідати завданням та принципам ГПК України, закріпленими у статті 2 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Північного  апеляційного господарського суду від 22.08.2022  року у справі №01/5026/1159/2011(925/1040/21) на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, ч. 2 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Північного  апеляційного господарського суду від 22.08.2022  року у справі № 01/5026/1159/2011(925/1040/21).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                               Огороднік К.М.
Судді                                                                                                         Банасько О.О.
                                                                                                                  Ткаченко Н.Г.